{"text_format":"2","workbook":"xls","n_sheets":1,"sheets":["EConReport"],"not_rendered":{"charts":0,"images":0,"macros":0,"external_links":0,"defined_names":0,"comments":0,"pivot_tables":0},"unopened":[],"bounds":{"document_bytes":16777216,"sheet_cells":100000,"run_cost":"one","rows_first":2000,"rows_last":500,"rows_between":2000,"halvings":0,"cell_chars":16384,"cell_head_chars":4096},"cells_cut":0,"cells_raw":0,"read":"whole","date_system":"1900","formulas":"cached_only"}

{"sheet":"EConReport","index":0,"n_rows":107,"n_cols":6,"rows_kept":107,"cut":false,"hidden":false,"merged":[[0,0,0,5]],"flags":["formulas_cached_only"]}
["Izvješće o provedenom savjetovanju - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača"]
[]
["Redni broj","Korisnik","Isječak","Komentar","Status odgovora\n","Odgovor"]
[1,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA","Udruga za zaštitu potrošača Korana pozdravlja donošenje Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, jer predstavlja važan korak prema jačanju transparentnosti tržišta i zaštite prava potrošača. Međutim, iskustva iz svakodnevne prakse ukazuju na niz ponavljajućih problema koji i dalje značajno narušavaju položaj potrošača te zahtijevaju jasnije i učinkovitije normativno uređenje.\n\nU praksi je i dalje učestala pojava pogrešnog ili nepotpunog informiranja potrošača o jamstvima, pri čemu se često navodi kraće trajanje jamstva od zakonom propisanog minimalnog roka od dvije godine. Takva praksa dovodi potrošače u zabludu i umanjuje razinu njihove zakonske zaštite. Smatramo nužnim da se obveza jasnog, točnog i nedvosmislenog informiranja o zakonskom jamstvu dodatno naglasi i dosljedno provodi, neovisno o komercijalnim jamstvima proizvođača.\n\nTakođer, i dalje je prisutan problem nedostatka uputa i informacija na hrvatskom jeziku, osobito kod tehničkih i elektroničkih uređaja. Time se potrošačima otežava pravilna i sigurna uporaba proizvoda te ostvarivanje prava u slučaju kvara. Udruga Korana smatra da bi zakon trebao jasnije propisati obvezu trgovaca da osiguraju potpune, razumljive i dostupne informacije na hrvatskom jeziku, uključujući podatke o namjeni proizvoda, načinu uporabe, servisu i postupku u slučaju neispravnosti.\n\nPosebno zabrinjavaju zavaravajuće prakse vezane uz popuste, uključujući nejasno označavanje sniženja, izostanak referentne cijene te pojavu tzv. „navlakuša“, kada reklamirani proizvodi po sniženoj cijeni u stvarnosti nisu dostupni potrošačima. Smatramo da su potrebne preciznije zakonske odredbe i snažniji nadzor kako bi se takve prakse učinkovito spriječile.\n\nUdruga Korana ukazuje i na učestale probleme s kvalitetom i higijenom robe u trgovinama, uključujući prodaju pokvarene ili pljesnive robe te općenito neadekvatne higijenske uvjete u pojedinim prodajnim prostorima. Posebno je zabrinjavajuća praksa stavljanja na tržište prehrambenih i kozmetičkih proizvoda bez prethodne provjere sigurnosti i sastava, koji se povlače tek nakon što su već prodani potrošačima. Smatramo da je nužno ojačati preventivne kontrole i odgovornost trgovaca za sigurnost proizvoda.\n\nNadalje, u praksi se često otežava ostvarivanje prava potrošača u slučaju kvara proizvoda u prvih šest mjeseci od kupnje, iako zakon jasno propisuje pretpostavku postojanja nedostatka u trenutku kupnje. Udruga Korana smatra da je potrebno dodatno naglasiti obvezu trgovaca da u takvim slučajevima omoguće povrat novca kada je kvar potvrđen, osim ako potrošač izričito zatraži popravak ili zamjenu.\n\nSlijedom navedenog, Udruga za zaštitu potrošača Korana smatra da je nužno dodatno ojačati jasnoću zakonskih odredbi, preventivni nadzor i provedbu propisa, kako bi prava potrošača bila učinkovita i stvarno provediva u praksi, a ne samo formalno zajamčena."]
[2,"ILIJA TEKLIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA","Treba jasno iskomunicirati garancije proizvoda! Ne da prodavač govori da proizvod ima godinu garancije zato sto proizvodac daje godinu a svi znamo da je 2 godine minimalno garancija!\nIsto tako svaki kupljeni proizvod odnosno uredaj mora imati objasnjenje na Hrvatskom jeziku, za sto je, upustva, kome se javiti u slucaju kvara i slicno...  kad su popusti roba se mora jasno sortirati prema popustu i oznaciti koliki je tocno popust, koja je cijena bila kad je proizvod usao u prodaju, koja je bila prije mjesec dana a koja je na popustu. Ako se proizvod pokvari u roku 6 mjeseci od kupnje  a servis potvrdi  kvar, obavezno je da trgovac kupcu vrati novac osim kad kupac izricito trazi popravak uredaja."]
[3,"SANDRA VENTOLA","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA","Trebalo bi spriječiti prodaju robe čija kvaliteta nije prethodno ispitana i nije ispitano da li ta roba sadrži nedopuštene tvari npr metale, plastiku i sl.(prehrambeni i kozmetički proizvodi), a ne da se tek kasnije takva roba eventualno povlači iz prodaje, nakon što ju je već kupio određen broj kupaca."]
[4,"SANDRA VENTOLA","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA","Na policama, u našim trgovačkim lancima, zna se naći pokvarena i pljesniva roba, u nekim trgovinama naišlo se npr. na ptice koje jedu kruh s police i slično. Općenito, mnoge trgovine i police bi trebale biti čišće."]
[5,"SANDRA VENTOLA","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA","U praksi je prisutna pojava zavaravanja kupca u vezi s popustima  pa se događa da ili nije navedena početna tj redovna cijena i /ili postotak sniženja proizvoda ili tog proizvoda po sniženoj cijeni uopće nema u prodaji, tzv navlakuša, što bi svakako trebalo spriječiti ubuduće."]
[6,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA,\nII. OCJENA STANJA I OSNOVNA PITANJA KOJA TREBA UREDITI ZAKONOM TE POSLJEDICE DONOŠENJA ZAKONA","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da predložene izmjene i dopune Zakona o zaštiti potrošača, iako formalno usmjerene na usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije, ne predstavljaju suštinski iskorak u jačanju stvarne i učinkovite zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj.\n\nIz perspektive svakodnevne prakse rada s građanima, ističemo kako se predloženim izmjenama ne adresiraju ključni i dugogodišnji problemi s kojima se potrošači kontinuirano susreću, osobito u području ostvarivanja prava iz materijalnog nedostatka, duljine i neučinkovitosti postupaka reklamacija, nepostojanja jasnih i razumno kratkih rokova za otklanjanje nedostataka, kao ni pitanja zamjenskih proizvoda i privremene zaštite potrošača tijekom trajanja popravaka.\n\nPredložene izmjene u najvećoj mjeri imaju obilježje tehničkog i administrativnog usklađivanja s EU direktivama, dok se pritom propušta iskoristiti nacionalni zakonodavni prostor za rješavanje konkretnih problema koji proizlaze iz domaće prakse, a koji su potrošačima od presudne važnosti. Time se stvara dojam da se zakon mijenja radi forme, a ne radi stvarnog poboljšanja položaja potrošača.\n\nPosebno ističemo problem nedostatne uključenosti udruga za zaštitu potrošača u ranoj fazi izrade zakonskih izmjena. Smatramo da bi provedba prethodnog savjetovanja i uključivanje udruga kroz radne skupine omogućilo kvalitetniju analizu stanja na terenu i iznalaženje rješenja unutar dopuštenih nacionalnih ovlasti. Na taj način bi se izbjegla situacija u kojoj se zanemaruju prijedlozi koji već godinama proizlaze iz rada Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača i konkretnih iskustava udruga.\n\nTakođer smatramo da se pitanje materijalnog nedostatka, jamstava i popravaka ne može učinkovito rješavati bez paralelnog razmatranja i usklađivanja relevantnih odredbi Zakona o obveznim odnosima. Upravo su nejasne, nedorečene i fragmentirane odredbe u tom dijelu jedan od najčešćih izvora nesigurnosti i nezadovoljstva potrošača.\n\nZaključno, Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je propuštena prilika da se ovim izmjenama Zakona napravi stvarni kvalitativni pomak u zaštiti potrošača. Pozivamo predlagatelja da, u nastavku zakonodavnog postupka, ozbiljno razmotri prijedloge udruga za zaštitu potrošača te da se zakonske izmjene usmjere ne samo na formalno usklađivanje s EU propisima, već i na rješavanje stvarnih problema potrošača u svakodnevnoj praksi."]
[7,"UDRUGA ZA ZAŠTITU PRAVA POTROŠAČA \"VARAŽDINSKI POTROŠAČ\" VARAŽDIN","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA,\nII. OCJENA STANJA I OSNOVNA PITANJA KOJA TREBA UREDITI ZAKONOM TE POSLJEDICE DONOŠENJA ZAKONA","Predložene izmjene ne predstavljaju značajan iskorak u poboljšanju rješavanja najčešćeg problema potrošača u Hrvatskoj: materijalnog nedostatka, učinkovitosti rješavanje reklamacije za materijalni nedostatak, roka u kojem se potrošaču otklanja nedostatak, nego rješava administrativnu obvezu u smislu obveze usklađivanja s EU propisima."]
[8,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA,\nII. OCJENA STANJA I OSNOVNA PITANJA KOJA TREBA UREDITI ZAKONOM TE POSLJEDICE DONOŠENJA ZAKONA","Kao udruga za zaštitu potrošača izražavamo potpunu podršku komentaru koji je iznijela Razvojna organizacija zaštite potrošača (ROZP). Smatramo da Nacrt prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača u velikoj mjeri predstavlja tehničko usklađivanje s europskim propisima – osobito u području financijskih usluga na daljinu – ali ne adresira temeljne strukturne izazove koje potrošači u Republici Hrvatskoj kontinuirano susreću u svakodnevnoj praksi."]
[9,"RAZVOJNA ORGANIZACIJA ZAŠTITE POTROŠAČA","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA,\nII. OCJENA STANJA I OSNOVNA PITANJA KOJA TREBA UREDITI ZAKONOM TE POSLJEDICE DONOŠENJA ZAKONA","Iako se Nacrtom prijedloga zakona uvode određene novosti, osobito u području financijskih usluga na daljinu, većina izmjena predstavlja nužno usklađivanje s europskim zakonodavstvom, kao što je i gđa. Knežević napisala,  dok se pritom ne adresiraju dugogodišnji, strukturni problemi zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, osobito u dijelu provedbe, nadzora i učinkovitog ostvarivanja već postojećih prava. Smatramo pritom da su udruge za zaštitu potrošača u proces uključene prekasno, tek u fazi kada su izmjene već pripremljene, umjesto da su bile uključene kroz radnu skupinu od samog početka, čime se propustila prilika da se, u okviru dopuštenih ovlasti, otvore i reguliraju i specifični problemi s kojima se potrošači u Republici Hrvatskoj kontinuirano suočavaju.\nDodatno ističemo da su predstavnici udruga za zaštitu potrošača (mi smo jedna od njih)  kroz Nacionalno vijeće za zaštitu potrošača već davale mišljenja i konkretne prijedloge izmjena važećeg Zakona o zaštiti potrošača, od kojih gotovo ništa nije prihvaćeno, neki su odbijeni uz obrazloženje, a neki i bez jasnog obrazloženja, te da se u ovom Nacrtu prijedloga zakona ne prepoznaje nijedan od naših prijedloga. Posebno naglašavamo da se predložene izmjene ne odnose na pitanja koja potrošačima u praksi predstavljaju goruće probleme, poput razumnog roka za rješavanje reklamacija, zamjenskih proizvoda i sličnih situacija. Iako smo zaprimili odgovor da se dio tih pitanja uređuje posebnim propisima ili da nisu u nadležnosti države članice, smatramo da je upravo u postupku izmjena Zakona o zaštiti potrošača trebalo iznaći rješenja ili barem otvoriti prostor za njihovo sustavno rješavanje u okviru dopuštenih nacionalnih ovlasti."]
[10,"ANA KNEŽEVIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA,\nII. OCJENA STANJA I OSNOVNA PITANJA KOJA TREBA UREDITI ZAKONOM TE POSLJEDICE DONOŠENJA ZAKONA","Za ocjenu stanja je trebalo održati prethodni sastanak sa udrugama za zaštitu potrošača i drugim zainteresiranim dionicima na kojem bi se iznijeli problemi sa kojima se potrošači susreću u praksi i u skladu s time je trebalo pripremiti širi obuhat izmjena i dopuna Zakona , jer ovako ispada da se usklađuje u Zakonu samo ono što Direktive EU određuju . \nBudući da se govori o popravcima bilo bi nužno uz izmjene ovog Zakona mijenjati i dopuniti odredbe Zakona o obveznim odnosima u dijelu koji se odnosi na prava potrošača vezano uz materijalni nedostatak i jamstva , jer sa popravcima i nejasnim i nedorečenim odredbama zakona potrošači imaju najviše problema.\nAna Knežević - Hrvatska udruga za zaštitu potrošača"]
[11,"MIKA LAMEŠIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nPRIJEDLOG ZAKONA IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA ","Da li se ovim zakonom može regulisati regulisati da se internetske trgovine i internetska prodaja obaveže da na svojim oglašavanjima i stranicama za prodaju, moraju ostaviti i mogućnost kontakta sa kupcima vezano za pojašnjenja oko proizvoda.Mnogi to danas nemaju i često naručite proizvod koji nije imao dovoljno opisane tehničke karakteristike pa vam ne odgovara i ne možete vratiti.?Zahvaljujem,lp."]
[12,"LEJLA ŠANTIĆ JURČIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nPRIJEDLOG ZAKONA IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA ","Smatram da u novom zakonu treba predvidjeti i zaštitu Potrošača korisnika Hrvatske pošte. Komunikacija Potrošača sa korisničkom podrškom Hrvatske pošte je godinama otežana kako bi Potrošač odustao od bilo kakvog pokušaja traženja odgovora. Obrazac za slanje upita je neodgovarajući, opcije za odabir koje se nude, također nisu odgovarajuće, te se traže informacije koje Potrošač nema kako bi mogao uopće poslati upit.\nNa upit se ne dobiva nikada adekvatan odgovor, a pritužbe se uvijek smatraju neosnovanim. Potrošač nema mogućnosti provjere statusa svojim pošiljki jer se statusi ne ažuriranju, Potrošač ne dobiva nikakve informacije niti obavijesti. Da ne ulazim u problematiku potpisivanja umjesto Potrošača, upisivanja krivih datuma i slično.\nNema predviđene odgovornosti ni kazne za NE pružanje unaprijed plaćenih usluga, otežavanje dobivanja informacija, načina komunikacije, izbjegavanja odgovora, te samim time ne postoji nikakva zaštita Potrošača Hrvatske pošte.\n\nDalje; većina online trgovina danas se predstavlja Potrošaču na njegovom jeziku, čime se Potrošač zavarava da se radi o hrvatskoj trgovini ili podružnici. No opet, prilikom traženja odgovora na ne ispunjene usluge, Potrošač često nema mogućnosti dobivanja odgovora na svome jeziku, odgovori su nejasni, često na više jezika. Redovito nema nikakve mogućnosti kontaktiranja osim neadekvatnih online obrazaca koje se ne može uvijek ispuniti jer javljaju greške. Chat usluge s agentom su gotovo uvijek onemogućene premda se kontaktiranje provodi unutar predviđenog radnog vremena ili se pak dobivaju automatski odgovori \"chat botova\" koji nemaju veze sa upitima te se ne može doći do fizičkog agenta. Isto se odnosi i na interne pravilnike trgovina koji su nejasni ili nepotpuni te ne predviđaju određene situacije. Sve ovo upućuje da nema neke adekvatne zaštite Potrošača. \nTakođer smatram da bi trebalo predvidjeti adekvatne rokove za povrat sredstava koji često ne budu izvršeni unutar predviđenog roka a i rok od primitka proizvoda do povrata sredstava je često maksimalno iskorišten. Potom je potrošač prisiljen naknadno kontaktirati Prodavatelja i tražiti pojašnjenje, samim time se sve odugovlači a primaju se automatski odgovori. Trebalo bi skratiti rokove za povrat sredstava, rokove za dobivanje odgovora i općenito rokove rješavanje sporova bilo koje vrste.\nReklamacija proizvoda je također otežana jer gotovo da i nije moguće reklamirati proizvod ako je već korišten, ako se radi o lošoj kvaliteti odjeće, obuće i sličnih proizvoda, te manama koje nastanu tijekom prvog pranja ili korištenja. To se prvenstveno odnosi na sve proizvode za koje nema predviđenih jamstava te Potrošač nema mogućnosti povrata ili dobivanja zamjene. Normalno je u današnje vrijeme prodati loš proizvod za koji potom ni trgovac ni proizvođač ne snosi nikakvu odgovornost. Garancije i jamstva predviđeni su za uređaje i ništa drugo, a redovito se nešto dogodi taman po isteku garancije.  A i u tim slučajevima su rješenja za Potrošača diskutabilna. To naravno povlači ekološku problematiku gomilanja proizvoda loše kvalitete koji završavaju na otpadu kao i tekstila koji se ne reciklira.\nPotom imamo situacije sa rokovima trajanja prehrambenih proizvoda koji se u određenim trgovinama višestruko preljepljuju novim etiketama sa novim datumima te zavaravajućim sniženjem. Namjerno isticanje krivih cijena proizvoda na polici, uvećavanja prvobitne cijene kako bi popust bio veći. Problematika naplaćivanja proizvoda koji nisu ni kupljeni no budu prisutni na računu je već druga sfera i ne tiče se ove tematike, no također je stalno prisutna. U nekim trgovinama se ne priznaje povrat proizvoda za novac već samo za zamjenu u istom iznosu.\nPotom imamo prodaju starih odjevnih proizvoda, prilikom kupnje na daljinu u online trgovinama, 10 i više godina stari, o čemu potrošač nije prethodno informiran i ne zna što kupuje, jer nije istaknuto da se radi o starijem proizvodu ili pak outlet proizvodu ili proizvodu s nekom greškom. S obzirom na današnju kvalitetu korištenih materijala, neadekvatno skladištenje, starenje i polimerizaciju i to treba uzeti u obzir. U tim slučajevima Potrošač jedino može vratiti proizvod i potom čekati povrat novčanih sredstava, budući da je prilikom kupnje bio zavaran i nije znao što kupuje. To predstavlja samo dodatno gubljenje vremena za Potrošača i način da Prodavatelj na neko vrijeme zadrži novac. Mogla bih sada u nedogled navoditi niz situacija i imena tvrtki i pružatelja usluga kod kojih su u više navrata primijećena veća ili manja kršenja zakona o zaštiti potrošača ili druge neprofesionalne prakse.\nOpet i u ovim slučajevima prodavatelj nije novčano kažnjen niti je snosio ikakve posljedice. Također bi trebalo u ovo uključiti i Udruge za zaštitu potrošača koje s obzirom da su na volonterskoj bazi često ne pokazuju ni znanje ni volje pristupiti nekom rješavanju problema ili pružanju adekvatne pomoći potrošaču. \nNadam se da ce novi zakon barem donekle predvidjeti moguće situacije a ujedno da će biti zaštićeni i pošteni Prodavatelji proizvoda i usluga od iskorištavanja Potrošača što u današnje vrijeme također treba uzeti u obzir."]
[13,"HP - HRVATSKA POŠTA D.D.","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 2.","U odnosu na članak 2. točku 48. predlažemo da se pojam \"tvrdnja o prihvatljivosti za okoliš\" integrira s pojmom oznake održivosti, uzevši u obzir i pojam označavanja u točki 22. ovog članka:\nOznačavanje je uz ostalo riječ, slikovni prikaz, simbol, a oznaka održivosti je dobrovoljna oznaka povjerenja kojom se uz ostalo promiče proizvod obzirom na okolišna svojstva, dok je tvrdnja o prihvatljivosti za okoliš izjava ili poruka, koja može biti tekstualna i slikovna, pa i etiketa, vezano za prihvatljivost za okoliš.\nPojmovi se po našem mišljenju preklapaju u dijelu u kojem se oznaka održivosti odnosi na okolišna obilježja."]
[14,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 2.","Predlažemo da se u odredbama o predugovornom informiranju jasno istakne da informacije ne smiju biti samo formalno ispunjene, nego upotrebljive i lako razumljive prosječnom potrošaču – posebno osobama s manje pravnog ili financijskog znanja. Time bi se povećala stvarna zaštita potrošača pri sklapanju ugovora."]
[15,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 5. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ daje punu podršku komentaru kojim se predlaže izmjena stavka 2. članka 10. Zakona o zaštiti potrošača na način da se omogući podnošenje pisanog prigovora putem drugih sredstava mrežne komunikacije kao alternative elektroničkoj pošti, a ne isključivo dodatno uz nju.\n\nSmatramo da je predložena izmjena opravdana, svrhovita i nužna, te da doprinosi pravnoj jasnoći, dosljednosti zakonskog teksta i učinkovitijoj zaštiti prava potrošača u praksi.\n\nPrije svega, sadašnje normativno rješenje može se tumačiti na način da je trgovac obvezan omogućiti podnošenje prigovora putem elektroničke pošte, dok su druga sredstva mrežne komunikacije dopuštena isključivo kao dodatna mogućnost. Takvo tumačenje stvara nepotrebnu pravnu nejasnoću i dovodi do različite prakse među trgovcima, ali i do potencijalno različitih tumačenja nadzornih tijela. Predloženom izmjenom jasno se utvrđuje da druga sredstva mrežne komunikacije mogu predstavljati ravnopravnu alternativu, pod uvjetom da omogućuju pohranu vremena i sadržaja komunikacije na trajnom mediju.\n\nDodatno naglašavamo da je predložena izmjena u potpunosti usklađena s ostalim stavcima istog članka, osobito sa stavcima 3. i 6., koji već predviđaju alternativu u načinu potvrde primitka prigovora i davanja odgovora na prigovor (elektronička pošta ili način iz stavka 2.). Time se uklanja unutarnja nedosljednost zakonske odredbe i osigurava koherentnost cijelog članka.\n\nIz perspektive rada naše udruge s potrošačima, ističemo i praktičnu važnost predložene izmjene. Sve veći broj trgovaca koristi digitalne sustave poput korisničkih računa, web-obrazaca ili drugih platformi koje omogućuju pouzdanu evidenciju komunikacije, uključujući vremenski slijed i sadržaj prigovora. Takvi sustavi često su za potrošače pregledniji i sigurniji od klasične elektroničke pošte, a za trgovce učinkovitiji u obradi prigovora. Ne postoji opravdan razlog da se trgovce obvezuje na paralelno održavanje više komunikacijskih kanala ako jedan od njih već u potpunosti ispunjava svrhu zaštite potrošača.\n\nSmatramo da predložena izmjena ne umanjuje razinu zaštite potrošača, već upravo suprotno – doprinosi lakšem ostvarivanju prava, većoj pravnoj sigurnosti i smanjenju mogućnosti sporova zbog formalnih razloga. Ujedno se poštuje načelo razmjernosti i prilagodbe zakonodavstva suvremenim digitalnim oblicima komunikacije.\n\nSlijedom navedenog, Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ u cijelosti podržava navedeni prijedlog izmjene stavka 2. članka 10. Zakona te smatra da bi njegovo prihvaćanje predstavljalo pozitivan i konkretan korak prema jasnijem i učinkovitijem normativnom uređenju postupka podnošenja i rješavanja potrošačkih prigovora."]
[16,"HP - HRVATSKA POŠTA D.D.","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 5. ","U odnosu na članak 5. ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 10. Zakona, predlažemo promijeniti i stavak 2. navedenog članka, tako da glasi: \n\"Trgovac može, umjesto putem elektroničke pošte ili dodatno tome, omogućiti potrošaču podnošenje pisanog prigovora i putem drugih sredstava mrežne komunikacije koja omogućuju pohranu vremena i sadržaja komunikacije na trajnom mediju.\"\nSadašnji tekst se može tumačiti tako da se podnošenje prigovora putem drugih sredstava mrežne komunikacije može omogućiti samo povrh sredstava predviđenih u stavku 1. (što uključuje email). Ovdje se predlaže da takvo podnošenje prigovora može, ovisno o odluci trgovca, biti alternativa podnošenju prigovora putem email-a.\nPrvi razlog za predloženu dopunu teksta je usklađenje sa ostalim stavcima istog članka. Naime, stavcima 3. i 6. istog članka propisana je obveza trgovca: \"...u pisanom obliku...putem...elektroničke pošte ili na način određen stavkom 2. ovog članka ...potvrditi primitak prigovora (u st. 3.)… odgovoriti na prigovore (u st. 6).  Dakle, što se tiče potvrde primitka prigovora i davanja odgovora na prigovor, omogućena je alternativa, u smislu da trgovac koji potvrđuje primitak prigovora odnosno trgovac koji odgovara na prigovor ne mora ujedno koristiti email i drugo sredstvo mrežne komunikacije, već može koristiti samo jedan od tih načina.\nDrugi razlog je da sadašnji tekst stavka 2. za trgovca koji je uveo ili želi uvesti mogućost podnošenja prigovora putem drugih sredstava mrežne komunikacije,  predstavlja suvišno i nepotrebno opterećenje da paralelno s mogućnošću korištenja drugim sredstvima mrežne komunikacije mora omogućiti komunikaciju putem email-a."]
[17,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 6. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ daje punu i nedvojbenu podršku prijedlogu Društva Potrošačica, kao i stajalištu koje je iznijela Ana Knežević u ime Hrvatske udruge za zaštitu potrošača, prema kojem je nužno zakonski propisati obvezu trgovca da potrošaču, tijekom trajanja popravka, osigura zamjenski uređaj ili robu iste vrste, kada je to objektivno nužno za zadovoljavanje osnovnih svakodnevnih potreba.\n\nIz perspektive rada naše udruge na terenu, ističemo kako je predugo trajanje popravaka jedan od najčešćih i najproblematičnijih razloga pritužbi potrošača. U praksi se popravci često produžuju na više tjedana, pa i mjeseci, bez jasnih rokova, bez učinkovitog nadzora i bez ikakve kompenzacije za potrošača koji je u tom razdoblju ostao bez proizvoda koji mu je nužan za svakodnevni život.\n\nPosebno naglašavamo da se u današnje vrijeme mnogi proizvodi ne mogu smatrati luksuzom, već osnovnim sredstvom za funkcioniranje u društvu. Riječ je, primjerice, o hladnjacima, perilicama rublja, štednjacima, mobilnim telefonima, računalima ili drugim uređajima koji su nužni za komunikaciju, rad, obrazovanje djece, zdravstvene potrebe i obavljanje svakodnevnih obveza. U situacijama kada je takav proizvod na popravku, a zamjenski nije osiguran, potrošač trpi stvarnu i mjerljivu štetu, iako je uredno ostvario svoje zakonsko pravo na reklamaciju.\n\nSmatramo da bi uvođenje zakonske obveze osiguravanja zamjenskog proizvoda tijekom trajanja popravka:\n\nznačajno ojačalo stvarnu, a ne samo formalnu zaštitu potrošača,\n\nspriječilo dugotrajna odugovlačenja popravaka,\n\npotaknulo trgovce i servise na učinkovitije i brže rješavanje reklamacija,\n\nsmanjilo broj pritužbi, sporova i nezadovoljstva potrošača.\n\nVažno je istaknuti da se predloženom obvezom ne bi narušila razmjernost niti bi se trgovce neopravdano opteretilo, jer je prijedlog jasno formuliran uz uvjet „gdje je to objektivno nužno“. Time se ostavlja prostor za razumno i svrhovito tumačenje, uzimajući u obzir vrstu robe, njezinu namjenu i stvarne potrebe potrošača.\n\nU praksi često svjedočimo situacijama u kojima potrošači, iako su u pravu, odustaju od daljnjeg ostvarivanja svojih prava upravo zbog dugotrajnog ostajanja bez osnovnog proizvoda. Takav sustav destimulira korištenje zakonom zajamčenih prava i dovodi do nepovjerenja u sustav zaštite potrošača. Uvođenjem obveze osiguravanja zamjenskog uređaja tijekom popravka, zakon bi konačno odgovorio na jedan od najkonkretnijih i najčešćih problema potrošača u Republici Hrvatskoj.\n\nSlijedom navedenog, Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ u cijelosti podržava prijedlog Društva Potrošačica i stav Hrvatske udruge za zaštitu potrošača te smatra da bi njegovo uvrštavanje u Zakon o zaštiti potrošača predstavljalo stvaran i vidljiv iskorak u zaštiti prava potrošača, usmjeren na praksu i svakodnevni život građana, a ne isključivo na formalno usklađivanje s propisima."]
[18,"ANA KNEŽEVIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 6. ","Podržavamo prijedlog Društva Potrošačica , proizvodi se popravljaju jako dugo i svakako treba osigurati zamjenski sve dok traje popravak.\nAna Knežević - Hrvatska udruga za zaštitu potrošača"]
[19,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 6. ","Predlažemo da se u zakon uvrsti i obveza trgovca da potrošaču tijekom trajanja popravka ustupi zamjenski uređaj/robu iste vrste gdje je to objektivno nužno kako bi potrošač mogao obavljati osnovne svakodnevne funkcije i potrebe."]
[20,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 7.","Uz članak 7.\nHrvatska obrtnička komora ukazuje na problematičnost predložene izmjene članka 14. stavka 1. Zakona o zaštiti potrošača kojom se brišu riječi „osim ako nije drukčije ugovoreno“, budući da se time neopravdano zadire u načelo ugovorne slobode.\n\nVažeće zakonsko rješenje omogućava trgovcu i potrošaču da, sukladno načelu slobode uređivanja obveznih odnosa, sporazumno urede međusobna prava i obveze, uključujući i pitanje kamata na predujam. Brisanjem navedene odredbe obveza isplate kamata postaje apsolutna i neovisna o volji ugovornih strana, čime se onemogućava svaka mogućnost pregovaranja i prilagodbe ugovora konkretnim okolnostima.\n\nTakvo rješenje osobito nepovoljno pogađa obrtnike – male trgovce i pružatelje usluga – koji često posluju s ograničenim financijskim i administrativnim kapacitetima. U mnogim obrtničkim djelatnostima predujmovi su nužni radi nabave materijala, pokrića troškova proizvodnje ili osiguranja izvršenja narudžbi po mjeri potrošača. Uvođenje obvezne kamate na svaki predujam kod roka isporuke duljeg od 30 dana predstavlja dodatno financijsko opterećenje koje obrtnici teško mogu apsorbirati.\n\nHrvatska obrtnička komora smatra da zaštita potrošača ne bi smjela ići nauštrb ugovorne slobode i održivosti poslovanja malih trgovaca i obrtnika. Zadržavanje mogućnosti drukčijeg ugovaranja omogućava fleksibilnost, potiče dogovor između stranaka i osigurava pravedniju ravnotežu interesa.\nSlijedom navedenog, predlažemo da se sporni dio odredbe ne briše te da se zadrži postojeće zakonsko rješenje koje omogućava ugovorno uređenje pitanja kamata na predujam."]
[21,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 7.","Udruženje trgovine HGK vezano za članak 7. ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, ističe sljedeće: “Trenutno, s klauzulom \"ako nije drukčije ugovoreno\", trgovac i potrošač mogu ugovorom isključiti ili izmijeniti obvezu plaćanja kamata. Dakle, trgovac i potrošač u ugovoru ili općim uvjetima poslovanja, sukladno načelu slobodi uređivanja obveznih odnosa, mogu ugovoriti odredbu kojom se potrošač odriče kamata na predujam. Brisanjem tog dijela obveza isplate kamata postaje apsolutna - više se ne može ugovorom izbjeći, odnosno svaki predujam kod roka isporuke veći od 30 dana će nositi i kamatu.\n\n Predloženom se izmjenom negativno utječe na ugovornu slobodu - trgovac više nema mogućnost pregovarati s potrošačem, dok se neopravdano dodatno financijski i administrativno opterećuje trgovca.”"]
[22,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 8.","uz članak 8.\nHrvatska obrtnička komora protivi se predloženom stavku 4. članka 18., kojim se zabrana dostavljanja oglasnih poruka i materijala proširuje i na slučaj kada se oni dostavljaju zajedno s računom za kupljeni proizvod.\nSmatramo da je ovakvo rješenje nerazmjerno i nepotrebno. U praksi, obrtnici često uz račun prilažu osnovne promotivne materijale (npr. obavijesti o radnom vremenu, sezonskim ponudama ili dodatnim uslugama) koji su usko povezani s već ostvarenim poslovnim odnosom s potrošačem, a ne predstavljaju nametljivo oglašavanje.\nUvođenjem ove zabrane obrtnicima se nameće dodatno administrativno i organizacijsko opterećenje, jer bi morali voditi posebne evidencije o pojedinačnim izjavama potrošača i prilagođavati sadržaj svake pošiljke, što je za male poslovne subjekte nerazmjerno složeno i troškovno zahtjevno.\nZaključno, smatramo da predloženi stavak 4. nepotrebno ograničava komunikaciju trgovca s postojećim kupcem te dovodi obrtnike u nepovoljniji položaj, bez stvarnog doprinosa dodatnoj zaštiti potrošača. Predlažemo njegovo brisanje."]
[23,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 8.","Udruženje trgovine HGK vezano za članak 8. ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, ponovno ističe sljedeće: \"Predloženom dopunom trgovac bi izgubio mogućnost putem računa ili uobičajene pošte nuditi potrošačima svoju robu. Dopunom se neopravdano administrativno opterećuje trgovca koji mora uspostaviti sustav evidencije takvih potrošača, dodatnim troškovima IT sustava, usklađivanjem procedura i edukacijom svojih zaposlenika. Predloženom izmjenom se također ograničava/reducira komunikacija s postojećim kupcima. “"]
[24,"JOSIP BLAŽEK","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 8.","Poštovani, predlažem da se zabrana dostavljanja oglasnih poruka i materijala odnosi i na zabranu dostavljanja putem e-pošte, ukoliko je to potrošač izjavio."]
[25,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 9.","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je cilj izmjena članka 19. Zakona o zaštiti potrošača – osigurati transparentno i istinito informiranje potrošača o cijenama – opravdan i nužan, no da pojedine predložene formulacije zahtijevaju dodatno preciziranje kako bi se izbjegla pravna nesigurnost, ali i spriječilo slabljenje razine zaštite potrošača.\n\nPozdravljamo dio primjedbi koje je iznijelo Udruženje trgovine Hrvatske gospodarske komore, osobito u dijelu koji se odnosi na razgraničenje trajnog sniženja redovne cijene od posebnih oblika prodaje. Smatramo opravdanim da se jasno normira da trgovac koji trajno i bez vremenskog ograničenja snizi redovnu cijenu proizvoda, bez isticanja akcije ili sniženja, ne provodi poseban oblik prodaje u smislu članka 19. Zakona, pod uvjetom da se potrošač ne dovodi u zabludu postojanjem privremene cjenovne pogodnosti.\n\nIstodobno, smatramo nužnim naglasiti da se takvo razgraničenje ne smije koristiti za zaobilaženje pravila o referentnoj cijeni niti za prikrivanje stvarnih sniženja kroz formalno proglašavanje „redovne cijene“. Upravo zato zakonski tekst mora biti formuliran restriktivno i jasno, u korist potrošača.\n\nPodržavamo i prijedlog da se u zakon unesu jasne definicije pojmova „lako pokvarljiva roba“ i „roba kojoj brzo ističe rok uporabe“, jer bez takvih definicija postoji ozbiljan rizik neujednačene primjene zakona i proizvoljnog tumačenja, što šteti pravnoj sigurnosti potrošača.\n\nS druge strane, Udruga „Korana“ ne može podržati prijedloge koji bi omogućili široko izuzimanje tzv. „drugih tehnika promicanja cjenovnih prednosti“ iz dosega članka 19., niti općenitu mogućnost isticanja više cijena bez jasnih i strogo propisanih uvjeta. Iskustvo iz prakse pokazuje da upravo takvi oblici oglašavanja najčešće dovode do zavaravanja potrošača putem nerealnih preporučenih cijena, umjetno stvorenih usporedbi i netransparentnih prikaza „ušteda“.\n\nSmatramo da je nužno zadržati temeljno pravilo: svaka komunikacija cijene mora biti jasna, provjerljiva i razumljiva prosječnom potrošaču, a svako odstupanje mora biti precizno normirano i strogo ograničeno."]
[26,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 9.","Vezano za članak 9. ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, Udruženje trgovine ističe sljedeće:\n\n“Najniža cijena u 30 dana kao referentna cijena za posebne oblike prodaje nije dobro rješenje jer tjera trgovca da svaka nova akcija mora biti još niža od prethodne, što je spirala erozije marže. Radi se o zakonodavnom rješenju koje neće pogoditi samo trgovce već kompletan FMCG eko sustav jer će utjecati na sve sudionike u lancu:\n⦁ Trgovci nemaju neograničen prostor u marži, a ona se dodatno smanjuje zbog kontinuiranog rasta ulaznih cijena, pa će biti manje akcija (prema okolnosti da ulazi sve skuplja roba u odnosu na cijenu ulaza one koja se prodavala o prethodnoj najnižoj cijeni čini se da nema razumijevanja)\n⦁ Dobavljači će imati manju proizvodnju/plasman jer će trgovci naručivati manje robe za potrebe takvih posebnih oblika prodaje \n⦁ Potrošači su razvili navike kupnje na akcijama koje trgovci neće moći dalje podržavati jer riskiraju ulazak u zonu negativne marže (jer maržom moraju pokriti troškove rada djelatnika maloprodaje, logistike, kao i povećanje njihovih uvjeta) ili pak prodaje ispod nabavne cijene (čemu se zbog izrazito visokih kazni po drugom primjenjivom zakonu trgovci neće izlagati).\"\n\nTakođer, u odnosu na predloženu izmjenu članka 19. stavka 1. dosadašnjeg Zakona o zaštiti potrošača, članovi Udruženja trgovine HGK ističu sljedeće: \"Predloženi tekst čl. 19. st. 1. dovodi do nejasnoća u slučajevima kada trgovac u redovnom postupku (bilo zbog smanjenja nabavne cijene, bilo zbog drugih razloga prilagodbe tržištu) smanjuje „redovnu“ MPC. Dakle, govorimo o slučajevima gdje trgovac nema namjeru provesti neki poseban oblik prodaje niti želi istaknuti smanjenje, već jednostavno korigira svoju „redovnu“ MPC. \nPrimjerice, proizvod ima MPC 9,99 EUR. Budući da je dobavljač na neodređeno vrijeme (trajno) smanjio nabavnu cijenu, trgovac je imao prostora i odlučio je smanjiti MPC s 9,99 EUR na 9,45 EUR i namjerava tu cijenu imati takvu do daljeg. S obzirom da se radi o korekciji cijene u smislu trajnog smanjenja, trgovac ne smatra da se tu radi o posebnom obliku prodaje niti ga kao takvog želi isticati.\nPostavlja se pitanje, je li u opisanom gornjem slučaju trgovac prema predloženom tekstu i definiciji iz čl. 19. st. 1. automatski u posebnom obliku prodaje (i ima obvezu označavanja sukladno čl.19. st. 4.) samom činjenicom jer je postavio cijenu niže od najniže cijene koje je primjenjivao u posljednjih 30 dana ili se čl. 19. st. 1. ne bi primjenjivao jer trgovac nema namjeru provođenja posebnog oblika prodaje (u smislu posebnih uvjeta u određenom periodu) i nema namjeru označavati nižu cijenu kao poseban oblik prodaje?\n\nPrijedlog je da se gore navedeni slučajevi u svakom slučaju isključe iz dosega čl. 19. st. 1., odnosno da se obveze za posebne oblike prodaje ne primjenjuju kada trgovac formira „redovnu“ stalnu cijenu na niže i kada u stvarnosti ne provodi poseban oblik prodaje niti ga kao takvog na bilo koji način ističe. Svrha zakona bi i dalje bila ispunjena jer nema zavaravanja potrošača u smislu postojanja cjenovne pogodnosti koja ne postoji. Ovdje je situacija obrnuta – cjenovna pogodnost postoji (i to na neodređeno vrijeme), makar se ne ističe. \n\nJedno od mogućih rješenja bi bilo definiranje predmetnog stavka na  sljedeći način:\n„Trgovac može provesti poseban oblik prodaje kada prodaje proizvod po cijenama nižim od najniže cijene koju je trgovac primjenjivao za isti proizvod tijekom razdoblja od 30 dana prije provođenja posebnog oblika prodaje.“\nOvakvom definicijom bilo bi jasno da je provođenje posebnog oblika prodaje moguće isključivo u slučaju kada je cijena niža od najniže cijene u posljednjih 30 dana, a ostavilo bi mogućnost da kada trgovac korigira „redovnu cijenu“ na niže, isto ne predstavlja (prema samoj definiciji) poseban oblik prodaje, odnosno da takvo redefiniranje MPC ne predstavlja obvezu trgovca da oglašava/ističe poseban oblik prodaje (sa svim obvezama koje prate provođenje takvog oblika prodaje).\"\n\nVezano na izmjene u stavku 4. članka 19. Zakona o zaštiti potrošača, Udruženje trgovine HGK upućuje na komentar koji je dan za izmjenu stavka 1. članka 19. Zakona o zaštiti potrošača.\n\nU odnosu na novi stavak 5. članka 19. Zakona o zaštiti potrošača, koji se dodaje ovim Prijedlogom, Udruženje trgovine HGK ističe sljedeće: \"Pozdravljamo uvođenje iznimke od obveze označavanja sukladno članku 19. stavku 4., no smatramo da je potrebno definirati pojam „lako pokvarljive robe“ kao i pojma „robe kojoj brzo ističe rok uporabe“.\n\nBez definiranja navedenih pojmova stvara se pravna nesigurnost u uporabi. Tko će biti ovlašten odrediti je li neka roba lako pokvarljiva ili nije, odnosno što znači da rok uporabe brzo istječe? Dodatno, izraz „brzo“ se jedino koristi u novom st. 5, a drugdje ne. \n\nPrimjerice, Zakon o zabrani nepoštenih trgovačkih praksi u lancu opskrbe hranom definira jasno pojam „pokvarljivih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda“ i time se izbjegla pravna nesigurnost i osigurala se ujednačenost u primjeni, odnosno, eliminirane su samovolje o odlučivanje potpada li određeni slučaj pod opseg predmetne norme. Tu bismo istaknuli da nije moguće preuzeti pojam iz navedenog zakona jer se isti definira kao „pokvarljiv“ dok Prijedlog zakona govori o „lako pokvarljivom“.\n\nS obzirom na sve navedeno predlažemo u Prijedlog zakona unijeti definiciju predmetnih novih  pojmova. \"\n\nNadalje, Udruženje trgovine HGK predlaže da se u članku 19. Zakona o zaštiti potrošača (članak 9.  Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača) dodaju novi stavci 9. i 10. koji bi glasili kako slijedi:\n\n„(9) Odredbe ovog članka ne primjenjuju se na druge tehnike promicanja cjenovnih prednosti koje nisu sniženja cijena. \n\n(10) U slučaju prodaje ili oglašavanja robe u odnosu na koju se primjenjuju druge tehnike promicanja cjenovnih prednosti koje nisu sniženja cijena, trgovac ima pravo istaknuti više od jedne cijene.“\n\nNastavno na gornji prijedlog, Udruženje trgovine HGK predlaže da se u članku 149. Zakona o zaštiti potrošača (članak 46.  Prijedloga zakona o izmjenama  i dopunama Zakona o zaštiti potrošača) točka 3. stavka 1. izmijeni, odnosno dopuni  tako da izmijenjena glasi:\n\n„3. na proizvodu ili prodajnom mjestu, osim cijena iz članka 7. stavka 1. ovoga Zakona, istakne druge cijene, osim u slučajevima iz članka 8. stavka 4. i glave II. dijela drugog ovoga Zakona (članak 7. stavak 2.) te u slučajevima iz članka 19. stavka 10. ovog Zakona.“\n\nJednaku izmjenu Udruženje trgovine HGK predlaže posljedično napraviti i u članku 7. stavku 2.\n\nNaime, kako sukladno Direktivi 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi“) nema zapreke isticati cjenovne pogodnosti za potrošače. Međutim, kako je hrvatski zakonodavac zabranio isticanje druge cijene putem prekršajnih odredbi ZZP-a (osim u slučaju kada je riječ o posebnom obliku prodaje ili posebnom uvjetu prodaje), iako je Direktivom 98/6/EZ državama članicama bilo omogućeno pri transponiranju iste u nacionalno zakonodavstvo definirati mogućnost isticanja više od jedne cijene i u drugim slučajevima, a ne samo u slučaju provedbe posebnih oblika prodaje, to je trgovcima onemogućeno potrošaču na transparentan način pojasniti u čemu se pojedina pogodnost različita od akcije sastoji i koje pogodnosti on dobiva, a što bi upravo bilo moguće kada bi se trgovcima omogućilo da u takvim slučajevima potrošačima primjerice uz preporučenu maloprodajnu cijenu proizvođača istaknu i novu usporednu cijenu koja jasno i matematički nedvojbeno ukazuje na postojanje cjenovne pogodnosti. Dakle, upravo omogućavanjem isticanja više od jedne cijene u slučajevima primjene drugih tehnika promicanja cjenovnih prednosti, trgovcima bi se dala mogućnost isticanja dviju cijena za ovakve „druge tehnike promicanja cjenovnih prednosti“ na temelju kojeg prikaza cijena bi potrošaču bilo potpuno jasno da kupovinom tog proizvoda stječe cjenovnu pogodnost i to na način da se transparentno zna da je riječ o pogodnosti na primjer na temelju usporedbe preporučene cijene proizvođača i maloprodajne cijene."]
[27,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 10.","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je nužno precizno normirati pojam akcije i drugih posebnih oblika prodaje, kako bi se izbjegla pravna nesigurnost u situacijama kada trgovac trajno korigira svoju redovnu maloprodajnu cijenu (MPC) bez namjere provođenja akcije ili isticanja cjenovne pogodnosti.\n\nSlažemo se da puka činjenica snižavanja redovne cijene, ako je riječ o trajnoj i stvarnoj korekciji tržišnoj situaciji (npr. zbog smanjenja nabavne cijene), ne bi smjela automatski značiti da je riječ o akciji ili posebnom obliku prodaje, pod uvjetom da se takvo sniženje ne oglašava kao privremena pogodnost niti se potrošaču sugerira postojanje akcije.\n\nMeđutim, ističemo da se takvo razgraničenje smije dopustiti isključivo uz jasne i stroge uvjete, jer je iz iskustva rada s potrošačima vidljivo da se netransparentne promjene cijena često koriste za prikrivanje stvarnih sniženja ili zaobilaženje pravila o referentnoj cijeni.\n\nStoga je za zaštitu potrošača ključno da:\n\nse trajna korekcija redovne cijene jasno razlikuje od akcije,\n\nali da se istodobno spriječi zlouporaba tog instituta kroz „tihe akcije“ ili fiktivno proglašavanje nove redovne cijene,\n\nsvaka komunikacija cijene mora biti jasna, provjerljiva i razumljiva prosječnom potrošaču.\n\nUdruga „Korana“ smatra da se ovaj problem ne rješava slabljenjem pravila o referentnoj cijeni, već preciznim normiranjem pojmova i uvjeta u samom zakonskom tekstu."]
[28,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 10.","Članovi Udruženja trgovine HGK vezano za ovaj prijedlog članka 10. Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača ističu istu problematiku kao i kod izmjena članka 19. stavka 1. Zakona o zaštiti potrošača, koje su navedene u komentaru članka 9. ovog Prijedloga. Također, navode da iz same definicije ne bi smjelo proizaći da postoji akcija automatski u slučaju kada trgovac u redovnom postupku (bilo zbog smanjenja nabavne cijene, bilo zbog drugih razloga prilagodbe tržištu) smanjuje „redovnu“ MPC. Dakle, govorimo o slučajevima gdje trgovac nema namjeru provesti akciju niti želi istaknuti istu, već jednostavno korigira svoju „redovnu“ MPC. \nDa se ne ponavljamo, argumentacija i primjeri su isti kao i u odnosu na potencijalne izmjene čl. 19. st. 1."]
[29,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 11. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da se izmjenama članka 21. Zakona o zaštiti potrošača mora osigurati visoka razina transparentnosti rasprodaje, uz istodobno uklanjanje nelogičnosti koje u praksi dovode do zbunjivanja potrošača i neujednačene primjene zakona.\n\nSmatramo opravdanim da se tijekom rasprodaje potrošaču omogući jasan uvid u tijek snižavanja cijene, budući da je trgovcu dopušteno postupno i kontinuirano snižavati cijenu proizvoda. Međutim, takva mogućnost komunikacije cijena mora biti strogo uvjetovana kako ne bi došlo do zavaravanja potrošača. Ključno je da se u svakom trenutku jasno i nedvosmisleno istakne najniža cijena koju je trgovac primjenjivao u razdoblju od 30 dana prije početka rasprodaje, jer upravo ta cijena predstavlja temeljnu referentnu točku za ocjenu stvarne cjenovne pogodnosti. Eventualno isticanje prethodnih sniženja od početka rasprodaje može se smatrati prihvatljivim isključivo ako su te cijene jasno označene kao nevažeće (primjerice precrtane) i ako način njihova prikaza ne dovodi potrošača u zabludu o visini ili trajanju pogodnosti.\n\nPosebno ističemo da ne postoji opravdan razlog za različit tretman online i fizičkih kanala prodaje kada je riječ o rasprodaji. Ako je razlog rasprodaje isti, potrošač mora imati jednaku razinu zaštite i jednako jasne informacije, neovisno o tome kupuje li proizvod u poslovnici ili putem ugovaranja na daljinu. Različita pravila za iste situacije dovode do pravne nesigurnosti i stvaraju dojam neujednačene zaštite potrošača, što smatramo neprihvatljivim.\n\nU tom smislu, smatramo da progresivno sniženje cijena tijekom rasprodaje može biti dopušteno i u online prodaji, ali isključivo pod istim uvjetima transparentnosti koji vrijede i za prodaju u poslovnim prostorima. Svaka komunikacija cijene mora biti jasna, istinita, provjerljiva i razumljiva prosječnom potrošaču te ne smije stvarati privid dodatne pogodnosti koja u stvarnosti ne postoji.\n\nOvakav pristup u skladu je s našim ranijim stavovima vezanim uz članke 10. i 19. Zakona o zaštiti potrošača, u kojima smo istaknuli da trajna korekcija redovne cijene ne smije biti izjednačena s akcijom, ali da svaki poseban oblik prodaje, uključujući rasprodaju, mora podlijegati strogim pravilima transparentnosti i zabrane zavaravanja potrošača. Smatramo da se jedino preciznim i dosljednim normiranjem može postići ravnoteža između razumnih tržišnih prilagodbi i stvarne, učinkovite zaštite potrošača.\n\nSlijedom navedenog, predlažemo da se članak 21. Zakona o zaštiti potrošača izmijeni na način da jasno propisuje obvezu isticanja referentne cijene iz prethodnih 30 dana, dopušta transparentno prikazivanje progresivnih sniženja bez obzira na prodajni kanal te izričito zabranjuje svaki oblik prikaza cijena koji bi mogao dovesti potrošača u zabludu o stvarnoj cjenovnoj pogodnosti."]
[30,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 11. ","U odnosu na ovaj članak ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 21. Zakona o zaštiti potrošača, Udruženje trgovine HGK u odnosu na stavak 4. predložene izmjene ističe sljedeće: “Nije jasno zašto je isključena mogućnost progresivnog sniženja za online kanale prodaje. Dopušteno je provođenje inicijalne rasprodaje putem ugovaranja na daljinu (online prodaja), ali ne i daljnje progresivno sniženje cijene, što će uzrokovati različite cijene (i označavanje posebnog oblika prodaje) na 2 kanala prodaje, dok je razlog posebnog oblika prodaje (rasprodaja zbog prestanka prodaje određenog proizvoda općenito) isti. \n\nNavedeni komentar se primjenjuje i na sezonsko sniženje, gdje je isto ograničenje navedeno u pravilniku. Dodatno, nije jasno zašto se gore opisana zabrana za online kanale za rasprodaju propisuje zakonom, a za sezonsko sniženje pravilnikom.\""]
[31,"HP - HRVATSKA POŠTA D.D.","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 11. ","U odnosu na članak 11. ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 21. Zakona, predlažemo promjenu stavka 3. tako da glasi: \"U slučaju iz stavka 2. ovoga članka trgovac ističe najnižu cijenu koju je primjenjivao tijekom razdoblja od 30 dana prije provođenja rasprodaje i novu sniženu cijenu, a uz to može istaći i sva prethodna sniženja cijene od početka rasprodaje, uz uvjet da prethodna sniženja cijene budu precrtana ili na drugi način označena kao nevažeća.\" Čini nam se nelogičnim da trgovac s jedne strane bude ovlašten postupno i bez prekida dodano snižavati cijenu, a da ujedno nije ovlašten to i komunicirati prema potrošačima."]
[32,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 13.","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da su izmjene koje se odnose na prodaju robe po nižoj cijeni zbog isteka ili skorog isteka roka uporabe, kao i lako pokvarljive robe, izuzetno važne s aspekta zaštite potrošača, osobito zaštite zdravlja i sprječavanja nepoštenih trgovačkih praksi. Upravo zato smatramo da predloženi tekst zahtijeva dodatno normativno pojašnjenje i preciziranje.\n\nPodržavamo primjedbu da u važećem i predloženom tekstu Zakona nisu jasno i dosljedno definirani pojmovi „roba kojoj ističe rok uporabe“, „roba kojoj brzo ističe rok uporabe“ i „lako pokvarljiva roba“, pri čemu se isti ili slični pojmovi koriste neujednačeno u različitim člancima Zakona. Takva terminološka nedosljednost stvara pravnu nesigurnost, otežava provedbu i otvara prostor za proizvoljna tumačenja na štetu potrošača. Smatramo nužnim da se navedeni pojmovi jasno definiraju te da se u cijelom Zakonu koristi jedinstvena i dosljedna terminologija.\n\nPosebno naglašavamo da kod robe kojoj ističe ili brzo ističe rok uporabe, kao i kod lako pokvarljive robe, potrošač mora imati potpuno jasnu i usporedivu informaciju o cijeni, jednako kao i kod drugih posebnih oblika prodaje. Iako je opravdano da se kod ovakve robe predvide određene iznimke u odnosu na referentnu cijenu, te iznimke moraju biti jasno, nedvosmisleno i iscrpno propisane. Ne smije postojati nikakva dvojba o tome koje se cijene ističu u slučaju prvog sniženja, a koje u slučaju postupnog dodatnog snižavanja, jer upravo nejasnoće u tom dijelu u praksi najčešće dovode do obmane potrošača.\n\nSmatramo da i kod prodaje robe zbog isteka ili skorog isteka roka uporabe mora vrijediti osnovno pravilo transparentnosti: potrošač mora znati u odnosu na koju je cijenu proizvod snižen, mora mu biti jasno istaknuta cijena koja se primjenjivala prije sniženja te nova snižena cijena, uz obvezno, jasno i čitljivo isticanje krajnjeg roka uporabe. Svako odstupanje od tog pravila mora biti izričito navedeno u zakonu, a ne prepušteno tumačenju.\n\nDodatno, izuzetno važnim smatramo upozorenje iz prakse da se događa prepakiranje robe kojoj je istekao rok trajanja i ponovno stavljanje takve robe u promet s novim rokom uporabe. Takva praksa predstavlja ozbiljnu povredu prava potrošača, može dovesti do ugrožavanja zdravlja i mora biti jasno prepoznata i sankcionirana kao nepoštena i zabranjena. Smatramo da Zakon mora nedvosmisleno isključiti mogućnost bilo kakvog „produljenja“ ili prikrivanja isteka roka uporabe kroz prepakiranje ili izmjenu ambalaže.\n\nZaključno, smatramo da se članak 24. Zakona mora urediti na način da:\n– jasno i dosljedno definira pojmove vezane uz rok uporabe i lako pokvarljivu robu,\n– precizno propiše koje se cijene ističu u svim slučajevima sniženja takve robe,\n– osigura potpunu transparentnost prema potrošaču,\n– te spriječi i sankcionira prakse koje mogu dovesti u zabludu ili ugroziti zdravlje potrošača.\n\nSamo takvim jasnim i preciznim normiranjem može se postići stvarna zaštita potrošača u ovom posebno osjetljivom području, koje se ne tiče samo ekonomskih prava, već i sigurnosti i zdravlja građana."]
[33,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 13.","U odnosu na članak 13. ovog Prijedloga, Udruženje trgovine HGK ističe sljedeće: “Kao što smo naveli ranije kod čl. 9. Prijedloga zakona u odnosu na dodatak novog st. 5. (čl. 19.), i kod ovih izmjena nisu definirani pojmovi „roba kojoj ističe rok uporabe“ i „lako pokvarljiva roba“.\n\nPredlažemo jasno definirati predmetne pojmove.\n\nNaglašavamo da se u predloženom novom st. 5. čl. 19. navodi „roba kojoj brzo istječe rok uporabe“, a za istu robu se u čl. 24. navodi „roba koja se prodaje po nižoj cijeni jer joj ističe rok uporabe“ (bez navođenja riječi „brzo“). Tu bismo svakako predložili izjednačiti pojmove, odnosno koristiti isti pojam.\n\nDodatno, čl. 24. st. 1. navodi „Roba koja  se prodaje po nižoj cijeni…“, a ne kaže se u odnosu na što. S obzirom da se predlažu izmjene za sve druge posebne oblike prodaje u smislu „po nižoj cijeni od najniže cijene koju je trgovac primjenjivao za isti proizvod tijekom razdoblja od 30 dana prije provođenja…“ logika nalaže da se isto napravi u čl. 24. st. 1. Naime, iznimka kod sniženja zbog isteka roka je navođenje referentne cijene u odnosu na koju se označava sniženje (ističe se cijena koja se primjenjivala neposredno prije provođenja sniženja), dakle iznimka od čl. 19. st. 4. , ali se ne isključuje osnovna definicija i pravilo iz čl. 19. st. 1. i 2. Argument za navedeno je tekst predloženog novog čl. 147. st. 1. t. 11. \n\nPredlažemo stoga da se čl. 24. st. 1. definira na sljedeći način:\n„Roba koja se prodaje po nižoj cijeni od najniže cijene koju je trgovac primjenjivao za isti proizvod tijekom razdoblja od 30 dana prije provođenja sniženja jer joj istječe rok uporabe i/ili zato što je lako pokvarljiva, mora imati dodatno jasno, vidljivo i čitljivo istaknut krajnji rok uporabe.“\n\nTakođer bismo ukazali na činjenicu da se u čl. 24. st. 1. navode odvojeni pojmovi - roba kojoj ističe rok uporabe i lako pokvarljiva roba, dok se u naslovu navedenog članka, u članku 19. st. 2. i čl. 147. navodi samo roba kojoj istječe rok uporabe. Nije skroz jasno jesu li to odvojeni pojmovi ili je lako pokvarljiva roba ujedno i roba kojoj (brzo) isječe rok uporabe?\n\nJoš važnije pitanje, a povezano s navedenim, koje dvije cijene se ističu kod robe kojoj brzo ističe rok uporabe iz čl. 19. st. 5. t. 2.? Naime, prijedlog novog čl. 24. st. 3. navodi „U slučaju iz stavka 2. te u slučaju iz članka 19. stavka 5. točke 1. ovog Zakona, trgovac ističe cijenu koju je primjenjivao neposredno prije provođenja sniženja i novu sniženu cijenu.“ Dakle, isticanje cijene koja se primjenjivala neposredno prije provođenja sniženja se odnosi na postupno dodatno snižavanja (čl. 24. st. 2.) i lako pokvarljivu robu iz čl. 19. st. 5. t. 1. (ali ne i t. 2 – roba kojoj brzo ističe rok uporabe, kod prvog sniženja cijene koje nije obuhvaćeno st.2.). Kako bi dakle trebalo izgledati isticanje cijena kod posebnog oblika prodaje robe kojoj ističe rok/brzo ističe rok (a da se ne radi o postupnom dodatnom snižavanju, već primjerice jednom jedinom ili prvom)? Potrebno definirati odnosne članke na način da je potpuno jasno kako se označavaju cijene (odnosno koje cijene se ističu) tijekom posebnog oblika prodaje zbog isteka roka uporabe/brzog isteka roka uporabe/lako pokvarljive robe.\nU svakom slučaju bi u čl. 24. st. 3. trebalo navesti i čl. 19. st. 5 . t. 2. (odnosno cjelovit čl. 19. st. 5.).\""]
[34,"SANDRA VENTOLA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 13.","U praksi se događa da trgovac prepakira robu kojoj je istekao rok trajanja i stavi novi rok trajanja što se nikako ne bi smjelo događati jer je takva praksa nepoštena i upotreba takve robe može biti opasna po zdravlje"]
[35,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 15. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ pozdravlja činjenicu da se ovim Prijedlogom zakona uvode značajne novosti usmjerene na jačanje zaštite potrošača od zavaravajućih okolišnih i društvenih tvrdnji, osobito u kontekstu sve učestalijeg „greenwashinga“. Proširenje osnovnih obilježja proizvoda na okolišna i društvena obilježja, uvođenje dodatnih zabrana nepoštenih praksi te preciziranje pravila o usporedbama i budućoj okolišnoj učinkovitosti smatramo važnim i potrebnim iskorakom u skladu s europskim zakonodavnim okvirom.\n\nMeđutim, ističemo da određene odredbe, osobito one koje se odnose na oglašavanje tzv. „nebitnih pogodnosti“, zahtijevaju dodatno normativno pojašnjenje kako bi se izbjegla pravna nesigurnost, ali bez slabljenja razine zaštite potrošača. Sintagma „nebitna pogodnost“, kako je trenutačno formulirana, nije dovoljno precizna jer nije jasno prema kojim kriterijima se procjenjuje je li neka pogodnost nebitna, nevažna ili proizlazi iz inherentnog obilježja proizvoda ili poslovanja. Takva neodređenost može dovesti do neujednačene primjene zakona, ali i do situacija u kojima potrošač ostaje nezaštićen od suptilnih, ali stvarnih oblika obmane.\n\nSmatramo da je s potrošačkog aspekta ključno da se „nebitnim pogodnostima“ smatraju one tvrdnje koje ne donose stvarnu dodatnu vrijednost u odnosu na zakonski minimum, uobičajenu tržišnu praksu ili inherentna svojstva proizvoda, te koje mogu stvoriti lažni dojam posebne prednosti. Upravo takve tvrdnje u praksi najčešće dovode potrošače u zabludu, jer se predstavljaju kao razlikovne, iako to u stvarnosti nisu.\n\nU odnosu na tvrdnje o budućoj okolišnoj učinkovitosti, smatramo da visoki zahtjevi za dokazivost nisu prepreka legitimnoj komunikaciji, već nužan mehanizam zaštite potrošača. Potrošači imaju pravo znati da se takve tvrdnje temelje na stvarnim, mjerljivim i provjerljivim planovima, a ne na neodređenim obećanjima. Iako razumijemo potrebu za razmjernošću u provedbi, upozoravamo da bi pretjerano ublažavanje tih zahtjeva moglo dovesti do normalizacije nepovjerljivih tvrdnji i daljnjeg gubitka povjerenja potrošača.\n\nPodržavamo prijedloge koji idu u smjeru veće jasnoće u pogledu načina isticanja okolišnih tvrdnji, osobito zahtjev da se specifikacija tvrdnje daje na istom mediju na kojem se tvrdnja ističe, na jasan i uočljiv način. Smatramo prihvatljivim i rješenja koja uzimaju u obzir stvarna ograničenja prostora, pod uvjetom da dodatne informacije služe kao dopuna, a ne zamjena ključnih informacija, te da potrošač već na prvi pogled razumije stvarni opseg tvrdnje.\n\nTakođer smatramo opravdanim pojasniti da isključivo implicitni vizualni elementi, bez popratne tekstualne tvrdnje ili znaka, sami po sebi ne predstavljaju okolišnu tvrdnju. Međutim, naglašavamo da se u praksi upravo kombinacijom vizualnih elemenata i kratkih poruka često stvara snažan zavaravajući dojam, zbog čega je nužno da nadzor nad takvim praksama ostane učinkovit i usmjeren na stvarni učinak na prosječnog potrošača.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da članak 15. Prijedloga zakona treba zadržati visoku razinu ambicije u borbi protiv zavaravajućih okolišnih i društvenih tvrdnji, ali uz dodatno preciziranje pojmova poput „nebitne pogodnosti“ i jasnije kriterije njihove primjene. Takav pristup istodobno osigurava pravnu sigurnost u provedbi i snažnu, učinkovitu zaštitu potrošača, što mora ostati temeljni cilj Zakona o zaštiti potrošača."]
[36,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 15. ","Članovi Udruženja trgovine HGK pozdravljaju što je ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača već uveo:\n⦁ proširenje “osnovnih obilježja” na okolišna i društvena obilježja te kružne aspekte (čl. 35. st. 2. t. 2),\n⦁ pravila o tvrdnjama o budućoj okolišnoj učinkovitosti i oglašavanju nebitnih pogodnosti (čl. 35.),\n⦁ dodatne informacije kod usporedbi (čl. 36. st. 5. t. 4),\n⦁ nove zabrane (“crna lista”) u čl. 37. – oznake održivosti bez certificiranja, generičke okolišne tvrdnje bez priznate izvrsne učinkovitosti, tvrdnje o “cjelini” kada se odnose na dio, tvrdnje temeljene na kompenzacijama te predstavljanje zakonskih obveza kao razlikovne značajke. Sve navedeno je u skladu s ECGT‑om i izmjenama UCPD‑a.\n\nTakođer, Udruženje trgovine HGK u cilju osiguranja pravne jasnoće i razmjerne primjene za poduzetnike u stvarnim komunikacijskim formatima (ambalaža, oglašavanje, digital), predlaže sljedeće ciljane i minimalne dorade Zakona koje su u potpunosti u duhu ECGT‑a (Direktiva (EU) 2024/825 (ECGT)), UCPD Smjernica (UCPD Smjernice EK (2021/C 526/01) i FAQ‑a EK ((27. 11. 2025.):\n\n\"1) Eksplicitno pravilo “isti medij, jasno i istaknuto”\n\nZašto: ECGT (uvodna izjava 9.) i FAQ EK (Pitanje 4) potvrđuju da se specifikacija okolišne tvrdnje daje uz tvrdnju i na istom mediju, jasno i istaknuto; ako to nije moguće, tvrdnja se ne bi trebala isticati.\nPrijedlog formulacije: “Trgovac je, pri isticanju okolišne tvrdnje, dužan na istom mediju pružiti jasnu i istaknutu specifikaciju tvrdnje. Ako zbog stvarnog ograničenja prostora to nije moguće, tvrdnja se na tom mediju ne smije isticati.”\nGdje u Prijedlogu: Iza članka 36. dodati novi članak 36.a („Okolišne tvrdnje – isticanje i specificiranje na istom mediju“), u Poglavlju II. Zavaravajuća poslovna praksa (po potrebi u čl. 35. dodati upućivanje na čl. 36.a.)\n\n2) Operativni kriterij kada tvrdnja nije generička\nZašto: radi pravne sigurnosti potrebno je precizirati operativni kriterij kojim se tvrdnja smatra specificiranom i stoga ne spada pod zabranu generičkih tvrdnji.\nPrijedlog formulacije: “Okolišna tvrdnja ne smatra se generičkom ako specifikacija na istom mediju nedvosmisleno navodi: (i) predmet i opseg tvrdnje (dio proizvoda ili cijeli proizvod ili faza životnog ciklusa), (ii) točan parametar ili atribut (npr. ‘ambalaža: 100% reciklirani PET’), te (iii) upućivanje na metodologiju ili standard, kada je primjenjivo.”\nGdje u Prijedlogu: u novom članku 36.a, stavak 2.\n\n3) Mala pakiranja i digitalni prikazi – kratki kvalifikator + dopuna\nZašto: UCPD Smjernice priznaju ograničenja prostora i potrebu povezivanja glavne i dopunske informacije.\nPrijedlog formulacije: “Na medijima s ograničenim prostorom dopušteno je uz tvrdnju istaknuti kratki kvalifikator (npr. ‘odnosi se na ambalažu’), uz dopunu detalja putem QR koda ili kratke poveznice kao dodatnog, a ne zamjenskog izvora informacija.”\nGdje u prijedlogu: u novom članku 36.a, stavak 3.\n\n4) Implicitni vizualni elementi sami po sebi nisu tvrdnja\nZašto: FAQ EK potvrđuje da boje ili slike, bez tekstualne tvrdnje ili znaka, same po sebi ne čine okolišnu tvrdnju; tvrdnja nastaje u kombinaciji s tekstom/logotipom.\nPrijedlog formulacije: “Isključivo implicitni vizualni elementi (boje, stilizirane prirodne forme) bez popratne tekstualne tvrdnje ili znaka ne smatraju se okolišnom tvrdnjom.”\nGdje u Prijedlogu: u novom članku 36.a, stavak 4.\n\n5) Proporcionalnost provedbe i tehničke dopune\nZašto: FAQ EK navodi mogućnost dopunskih rješenja (npr. naljepnice, informacija na prodajnom mjestu) radi usklađivanja bez nerazmjernog troška.\nPrijedlog formulacije: “Nadzor se provodi uz načelo razmjernosti. Tijelo nadzora može odrediti rok za otklanjanje nepravilnosti dopunom specifikacije na istom mediju (npr. naljepnicom ili kvalifikatorom) ili dodatnom informacijom na prodajnom mjestu, kada je to primjereno i bez štete za potrošača.”\nGdje u Prijedlogu: u Prijelaznim i završnim odredbama – novi članak (broj prema normativnoj redakciji).\n\nZaključno, predložene dorade:\n⦁ ne mijenjaju materijalni doseg ECGT‑a,\n⦁ pojednostavljuju primjenu u maloprodajnim i oglasnim formatima,\n⦁ smanjuju regulatorni rizik i trošak prilagodbe, uz zadržavanje visoke razine zaštite potrošača. \""]
[37,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 15. ","U odnosu na članak 15. ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 35. stavak 3. dosadašnjeg Zakona, članovi Udruženja trgovine ponovno ističu sljedeće: \"U odnosu na novu točku 4. stavka 3, čl- 35., pri formulaciji stavka predlažemo držati se standarda koje zahtijeva europska praksa, na način da se trgovcima omogući da potrošačima komuniciraju stvarne pozitivne okolišne značajke proizvoda. Točka 4. postavlja nerealno visoke zahtjeve za svaku tvrdnju o budućoj okolišnoj učinkovitosti, uključujući obvezu izrade detaljnih planova, mjernih ciljeva i redovitih provjera od strane trećih strana.  A u odnosu  na novu točku 5. , sintagma „nebitne pogodnosti“ nije precizno određen te ostavlja prostor za različita tumačenja inspektorata i sudova. Time se otvara prostor pravnoj nesigurnosti jer nije unaprijed jasno koje se tvrdnje o pogodnostima mogu smatrati dopuštenima, a koje bi se mogle kvalificirati kao zavaravajuće. Smatramo stoga da je točka 5. je problematična jer je pravno nejasna i previše široka. \""]
[38,"HP - HRVATSKA POŠTA D.D.","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 15. ","U odnosu na članak 15. ovog Prijedloga, točke 5. smatramo da je odredba suviše općenita i nejasna te da time dovodi do pravne nesigurnosti. Nejasno je temeljem kojih kriterija bi se utvrdilo da je neka pogodnost koja je oglašena nebitna. Također, nejasna je i sama formulacija teksta u dijelu u kojem se navodi da je pogodnost \"nebitna\" i koja je ujedno \"nevažna\". Uz to je nejasno koje su to pogodnosti koje \"proizlaze iz nekog obilježja proizvoda ili poslovanja\""]
[39,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 17. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ u cijelosti podržava izmjene članka 37. Zakona o zaštiti potrošača kojima se proširuje popis zabranjenih zavaravajućih poslovnih praksi, osobito u dijelu koji se odnosi na lažne ili neprovjerljive tvrdnje, prividne preporuke, plaćeno oglašavanje i recenzije te zavaravajuće tvrdnje o okolišnim i održivim svojstvima proizvoda i usluga.\n\nPozitivnim smatramo što se zavaravajućom poslovnom praksom izričito prepoznaju tvrdnje kojima se stvara dojam da je proizvod ili usluga „odobrena“, „preporučena“ ili „potvrđena“ od strane određenih institucija, stručnih skupina ili interesnih kategorija, iako se u stvarnosti radi isključivo o marketinškoj konstrukciji bez objektivne podloge. Takve prakse u praksi snažno utječu na odluke potrošača, osobito ranjivih skupina, te ih dovode u neravnopravan položaj.\n\nJednako važno smatramo i jasnije reguliranje plaćenog oglašavanja i recenzija, budući da se potrošači u velikoj mjeri oslanjaju na online ocjene, preporuke i iskustva drugih korisnika. Prikriveno oglašavanje i lažne recenzije predstavljaju ozbiljan oblik obmane, a njihovo sankcioniranje nužno je za očuvanje povjerenja potrošača i poštenog tržišnog natjecanja.\n\nU odnosu na primjedbe da se trgovcima zabranjuje isticanje zakonskih zahtjeva koje ispunjavaju (npr. sigurnosni ili zdravstveni standardi), ističemo da se ovom odredbom ne zabranjuje informiranje potrošača o stvarnim, dodatnim kvalitetama proizvoda ili usluge, već se sprječava praksa predstavljanja zakonskih obveza kao posebne, razlikovne tržišne prednosti. Potrošač mora moći polaziti od pretpostavke da su svi proizvodi na tržištu usklađeni s obveznim standardima, te se njihovo isticanje kao marketinške prednosti s pravom smatra zavaravajućim. Time se ne uskraćuju korisne informacije, već se sprječava stvaranje lažnog dojma superiornosti proizvoda ili trgovca.\n\nSmatramo da je posebno važno jasno i nedvosmisleno zabraniti zavaravajuće okolišne i održive tvrdnje (tzv. greenwashing), uključujući općenite i neprovjerljive formulacije poput „ekološko“, „održivo“, „ugljično neutralno“ ili slične izraze koji nisu potkrijepljeni objektivnim, mjerljivim i neovisno provjerljivim dokazima. Takve tvrdnje u praksi snažno utječu na odluke potrošača i predstavljaju jedan od najraširenijih oblika suvremene obmane.\n\nU pogledu odgovornosti za tvrdnje o trajnosti, popravljivosti ili kompatibilnosti proizvoda, smatramo da je nužno jasno razgraničiti odgovornosti subjekata u lancu distribucije, ali istodobno naglašavamo da potrošač ne smije snositi posljedice neusklađenosti ili netočnosti informacija koje mu se pružaju. Potrošač ima pravo očekivati da su informacije koje dobiva u prodajnom trenutku točne i pouzdane, neovisno o tome potječu li od proizvođača ili trgovca, te zakon mora osigurati učinkovit mehanizam zaštite u slučaju obmane.\n\nZaključno, smatramo da su predložene izmjene članka 37. nužne, opravdane i usmjerene na stvarnu zaštitu potrošača u suvremenom tržišnom okruženju. One ne ograničavaju legitimnu tržišnu komunikaciju, već postavljaju jasne granice između dopuštenog informiranja i zavaravajuće poslovne prakse, čime se jača povjerenje potrošača i osigurava poštenije tržište."]
[40,"UDRUGA ZA ZAŠTITU PRAVA POTROŠAČA \"VARAŽDINSKI POTROŠAČ\" VARAŽDIN","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 17. ","Dobro je što su u kategoriju zavaravajuće poslovne prakse uključene i  \"tvrdnje\"  da su npr. određeni proizvod odobrile određene kategorije ili interesne skupine što kod potrošača stvara dojam da se radi o kategoriji koju je odredila institucija ili tijelo, iako se radi o marketinškoj tvrdnji koja nije utemeljena na nikakvim objektivnim činjenicama. Također, dobro je što se regulira plaćeno oglašavanje i recenzije jer uvelike utječu na potrošačevu odluku o kupnji, posebno za osjetljive kategorije potrošača koje teže prepoznaju takve aktivnosti trgovaca i stavljaju navedene potrošače u nepovoljniji položaj."]
[41,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 17. ","Udruženje trgovine HGK u odnosu na članak 17. ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 37. Zakona o zaštiti potrošača ističe sljedeće: \"U odnosu na predloženu točku 15., navedenom dopunom se otežava položaj trgovca zabranjujući mu da u komunikaciji s potrošačima ističe zakonske zahtjeve koje je uspješno zadovoljio (poput sigurnosnih ili zdravstvenih standarda) , iako trgovci ulažu resurse u osiguravanje sukladnosti i žele to istaknuti kao dio konkurentnosti na tržištu. Navedenom izmjenom se neopravdano ograničava sloboda trgovca u marketingu i komunikaciji, a potrošača se lišava korisnih informacija o standardima kojima trgovac udovljava. Radi se stoga o pravnoj kontradikciji - obvezno je imati standard, ali je zabranjeno komunicirati ga. Smatramo da je navedeno suprotno načelu pravne sigurnosti i predvidljivosti te je teško razumjeti svrhu i smisao propisa, ako se istovremeno nalaže i zabranjuje ista stvar. \nTakođer, predložene točke 36., 37., 38. i 39. stavljaju trgovca u nerazmjerno nepovoljan položaj jer ga potencijalno čine odgovornim za informacije koje se odnose na trajnost, mogućnost popravka ili kompatibilnost proizvoda s potrošnim materijalom i zamjenskim dijelovima. Radi se o podacima koji se nalaze isključivo u domeni proizvođača i na koje trgovac nema utjecaj niti ih može neovisno provjeriti. Predloženo rješenje može stvoriti pravnu nesigurnost i rizik sankcija za trgovce koji se nalaze na kraju distribucijskog lanca (a istodobno su ovisni o informacijama koje dobivaju od dobavljača). Smatramo da je potrebno potanko propisati, na koji od subjekata u smislu članka 4. stavka 1. točke 47., se navedeno odnosi. \""]
[42,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 17. ","Predlažemo da se u članku 17. izričito definira i zabrani zavaravajuće oglašavanje u vezi s okolišnim i održivim svojstvima proizvoda i usluga (tzv. greenwashing). Zabrana bi trebala obuhvatiti nedokazane ili neprovjerljive tvrdnje poput „okolišno prihvatljivo“, „ekološko“, „ugljično neutralno“ ili slične marketinške formulacije koje nisu potkrijepljene objektivnim, mjerljivim i neovisno provjerljivim dokazima.\n\nPotrošačima je nužno osigurati točne, jasne i provjerljive informacije kako bi mogli donositi informirane odluke o kupnji. Stoga je važno da se ovakve odredbe jasno i nedvosmisleno ugrade u zakonodavni okvir, s ciljem sprječavanja obmanjujućih i manipulativnih marketinških praksi te jačanja zaštite potrošača."]
[43,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 18. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ slaže se da je radi pravne jasnoće i ujednačene primjene Zakona nužno preciznije normirati pojmove „prvi posao“, „početni sporazum“ te „odvojeni ili uzastopni poslovi“ u području financijskih usluga. Potrošači u praksi često nailaze na nejasnoće upravo kod višestrukih ugovornih odnosa s istim pružateljem financijskih usluga, zbog čega jasno definiranje ovih pojmova smatramo opravdanim.\n\nMeđutim, smatramo da potpuno i izričito isključivanje ugovora o osiguranju iz primjene članka 43. Zakona ne bi bilo u interesu potrošača, niti u skladu s temeljnim ciljem Zakona o zaštiti potrošača – osigurati višu razinu zaštite slabije ugovorne strane.\n\nIako razumijemo argument da svaki ugovor o osiguranju formalno predstavlja zaseban pravni posao, iz perspektive potrošača u praksi se vrlo često radi o uzastopnim, povezanim ili nadovezujućim ugovorima, osobito kod:\n\nobnove ili produljenja polica,\n\ndodatnih osiguranja uz osnovnu policu,\n\npromjena pokrića unutar istog ugovornog odnosa,\n\npaketa osiguranja koji se nude kao cjelina.\n\nU takvim situacijama potrošač često doživljava ugovorni odnos kao kontinuirani poslovni odnos s istim pružateljem usluge, a ne kao potpuno novi i nepovezani posao. Upravo zato smatramo da bi isključivanje osiguranja iz dosega članka 43. moglo dovesti do smanjenja razine zaštite potrošača, osobito u pogledu prava na informiranje, transparentnosti i razumijevanja stvarne prirode ugovorne obveze.\n\nS potrošačkog aspekta, ključno je da zakon prepozna ekonomsku i funkcionalnu povezanost ugovora, a ne isključivo njihovu formalno-pravnu samostalnost. Potrošač mora imati jasnu informaciju kada se radi o novom, samostalnom ugovoru, a kada o nastavku ili izmjeni postojećeg odnosa, te koje posljedice to ima za njegova prava i obveze.\n\nStoga smatramo da je prihvatljivo i korisno:\n\njasnije povezati članak 43. s definicijom financijske usluge iz članka 4. Zakona,\n\nprecizirati kriterije prema kojima se određuje radi li se o prvom, početnom ili uzastopnom poslu,\n\nali ne i blanketno isključiti ugovore o osiguranju iz primjene članka 43., već ih urediti na način koji uvažava njihovu specifičnost, uz zadržavanje zaštitnih mehanizama za potrošače.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da članak 43. treba biti dodatno razjašnjen radi pravne sigurnosti, ali da se pritom mora voditi računa o stvarnoj poziciji potrošača i spriječiti situacije u kojima bi se formalnim kvalifikacijama ugovora umanjila razina njegove zaštite. Cilj Zakona mora ostati zaštita potrošača u svim vrstama financijskih usluga, uključujući i osiguranje, osobito tamo gdje postoji kontinuitet ili povezanost ugovornih odnosa."]
[44,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 18. ","Preciznosti radi, a potom i pravne sigurnosti smatramo potrebnim jasnije definirati koji su to poslovi u okviru financijskih usluga koji se smatraju prvim poslom, početnim sporazumom te odvojenim ili uzastopnim poslom, odnosno da čl. 43. Zakona povežu s definicijom financijske usluge iz čl. 4. Zakona koja glasi: „financijska usluga je bankovna usluga, usluga kreditiranja, usluga osiguranja, usluga dobrovoljnog mirovinskog osiguranja, investicijska usluga, platna usluga ili usluga stambene štednje“.\nNavedeno smatramo iz razloga što nisu sve financijske usluge po prirodi jednake te smatramo kako je svaki ugovor o osiguranju pravni posao za sebe, slijedom čega bi isti izrijekom trebalo isključiti iz primjene čl. 43."]
[45,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 19. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ slaže se da je radi pravne sigurnosti i predvidljivosti nužno preciznije definirati opseg primjene članka 43. Zakona, osobito u pogledu pojmova „prvi posao“, „početni sporazum“ te „odvojeni ili uzastopni poslovi“. Nejasnoće u definiranju tih pojmova u praksi mogu dovesti do situacija u kojima nije jasno primjenjuju li se na određenu financijsku uslugu zaštitne odredbe glave I. i III. Zakona, što smatramo problematičnim s aspekta potrošačke zaštite.\n\nMeđutim, upozoravamo da bi tumačenje prema kojem se na financijske usluge koje se ne mogu jasno svrstati u navedene kategorije uopće ne bi primjenjivale temeljne zaštitne odredbe Zakona predstavljalo neprihvatljivo sužavanje prava potrošača. Svrha Zakona o zaštiti potrošača nije isključivanje određenih financijskih usluga iz zaštitnog okvira zbog formalnih ili terminoloških nejasnoća, već osiguravanje učinkovite zaštite potrošača u svim situacijama u kojima nastupaju kao slabija ugovorna strana.\n\nS potrošačkog aspekta, ključno je da se opseg članka 43. definira inkluzivno, na način da obuhvati sve financijske usluge kod kojih postoji funkcionalna, ekonomska ili vremenska povezanost ugovornih odnosa, neovisno o tome kako su pojedini poslovi formalno kvalificirani. Potrošač često doživljava svoj odnos s pružateljem financijske usluge kao kontinuirani odnos, čak i kada se pravno radi o više zasebnih ugovora. Upravo u takvim situacijama dodatna pravila informiranja i zaštite imaju svoju punu svrhu.\n\nSmatramo da je prihvatljivo i potrebno jasnije povezati članak 43. s definicijom financijske usluge iz članka 4. Zakona, ali uz jasno normiranje da se zaštitne odredbe primjenjuju uvijek kada je potrošaču, s obzirom na narav i kontekst usluge, potrebna dodatna razina informiranosti i zaštite, a ne samo u slučajevima koji se mogu strogo uklopiti u unaprijed zadane kategorije „prvog“ ili „uzastopnog“ posla.\n\nDrugim riječima, preciziranje opsega članka 43. ne smije rezultirati pravnim prazninama u kojima bi potrošači ostali bez zaštite, već mora služiti jasnijoj i ujednačenijoj primjeni Zakona. Ako se određene financijske usluge po svojoj prirodi ne uklapaju u postojeće pojmove, tada je nužno te pojmove dodatno razraditi ili proširiti, a ne isključiti takve usluge iz primjene zaštitnih odredbi.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da članak 43. treba biti preciznije definiran radi pravne sigurnosti, ali isključivo na način koji jača, a ne slabi zaštitu potrošača. Svako normativno rješenje koje bi dovelo do toga da se na dio financijskih usluga ne primjenjuju osnovne zaštitne odredbe Zakona bilo bi protivno njegovoj svrsi i interesima potrošača."]
[46,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 19. ","Iz ovog proizlazi kako sve financijske usluge nemaju početni sporazum, prvi posao, odnosno ne mogu se smatrati uzastopnim ili odvojenim poslom, a ako ista ne potpadaju niti pod jedan od tih pojmova tada se na njih niti ne primjenjuje glava I i III. Upravo iz navedenog je potrebno preciznije definirati opseg čl. 43., a kako je predloženo u prethodnom komentaru."]
[47,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da su predložene izmjene članka 46. Zakona o zaštiti potrošača iznimno važne i nužne za jačanje stvarne, a ne samo formalne zaštite potrošača, osobito u kontekstu sve veće prisutnosti digitalnih elemenata u robi i uslugama te potrebe za produljenjem vijeka trajanja proizvoda.\n\nPozdravljamo proširenje predugovornih obveza trgovaca na informacije o odgovornosti za materijalne nedostatke, usklađenosti digitalnog sadržaja i digitalnih usluga, minimalnom trajanju ažuriranja softvera, komercijalnom jamstvu trajnosti te ocjeni popravljivosti robe. Smatramo da su upravo te informacije ključne za donošenje informirane odluke o kupnji te za ostvarivanje ciljeva održive potrošnje i prava potrošača na popravak.\n\nU odnosu na primjedbe vezane uz rokove primjene i potrebu donošenja pravilnika, smatramo da je opravdano osigurati razuman i realan prijelazni rok za prilagodbu, osobito za obrtnike i male trgovce s ograničenim administrativnim i tehničkim kapacitetima. Međutim, naglašavamo da odgoda primjene ne smije dovesti u pitanje samu svrhu zakonskih izmjena niti odgoditi prava potrošača na neodređeno vrijeme. Prihvatljivim smatramo rješenje prema kojem bi se primjena novih obveza vezala uz stupanje na snagu pravilnika kojim se propisuju usklađene obavijesti, oznake i etikete, uz jasno određen i razmjerno kratak rok prilagodbe, ali uz zadržavanje krajnjeg datuma pune primjene propisanog Zakonom.\n\nPosebno ističemo da potrošačima mora biti jasno, vidljivo i standardizirano prezentirana informacija o njihovim zakonskim pravima. U tom smislu, ne smatramo spornim pitanje naziva („usklađena obavijest“ nasuprot „usklađene oznake/etikete“), pod uvjetom da se u podzakonskom aktu osigura funkcionalna usklađenost s Direktivom (EU) 2024/825 te da način informiranja bude uočljiv, razumljiv i usporediv, neovisno o tome radi li se o papirnatom, elektroničkom ili digitalnom obliku predugovorne obavijesti.\n\nU odnosu na obvezu informiranja o ocjeni popravljivosti robe i dostupnosti rezervnih dijelova, smatramo da je razumno ograničiti obvezu trgovca na informacije koje su mu stavljene na raspolaganje od strane proizvođača. Međutim, s potrošačkog aspekta ključno je da se ta informacija doista prenese potrošaču, jer u protivnom institut popravljivosti gubi svoju svrhu. Potrošač ne smije biti doveden u situaciju da o trajnosti i mogućnosti popravka proizvoda saznaje tek nakon kupnje ili tek u trenutku kvara.\n\nNaglašavamo da povećanje broja informacija ne predstavlja nepotrebno administrativno opterećenje, već nužan odgovor na složenost suvremenih proizvoda i ugovornih odnosa. Potrošači se danas suočavaju s robom koja bez softverskih ažuriranja gubi funkcionalnost, s uređajima koje je nemoguće popraviti ili s jamstvima koja su marketinški istaknuta, ali pravno nejasna. Upravo zato smatramo da je standardizirano, jasno i pravodobno informiranje u predugovornoj fazi temelj povjerenja i poštenog tržišta.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da članak 46. treba ostati ambiciozan u pogledu razine informiranja potrošača, uz razumnu i vremenski ograničenu prilagodbu trgovaca te jasne i provedive podzakonske akte. Svako rješenje koje bi dovelo do trajnog smanjenja opsega informacija dostupnih potrošaču bilo bi protivno svrsi Zakona i europskim ciljevima jačanja prava potrošača, održivosti i transparentnosti tržišta."]
[48,"A1 HRVATSKA DRUŠTVO S OGRANIČENOM ODGOVORNOŠĆU ZA USLUGE JAVNIH TELEKOMUNIKACIJA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","Predloženim izmjenama članka 46. Zakona o zaštiti potrošača (dalje: ZZP) proširuju se obveze trgovca vezane za obavještavanje potrošača prije sklapanja ugovora na način da se definiraju dodatne informacije koje trgovac mora dati potrošaču prije sklapanja ugovora:\n• obavještavanje o odgovornosti za materijalne nedostatke proizvoda u minimalnom trajanju od dvije godine, \n• usklađenosti digitalnog sadržaja ili digitalne usluge s ugovorom, \n• izdanom besplatnom komercijalnom jamstvu trajnosti za cijelu robu u trajanju duljem od dvije godine (ako postoji) uz podsjetnik o odgovornost za materijalne nedostatke, \n• postojanju minimalnog roka za ažuriranje softvera \n• ocjeni popravljivosti robe. \nNadalje, novim stavcima 3., 4. i 5. članka 46. propisuje se da trgovac informacije o odgovornosti za materijalne nedostatke treba istaknuti putem usklađene oznake, a za komercijalno jamstvo isticanjem usklađene etikete, a što će podrobnije biti definirano pravilnikom koji bi prema članku 58. prijedloga Zakona trebao biti donesen u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu izmjena Zakona. Odredbom članka 60. prijedloga Zakona propisano je da se izmjene članka 46. primjenjuju od 27. rujna 2026. godine.\nSmatramo da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete, i to na način da se nove obveze primjenjuje u roku ne kraćem od minimalno 6 mjeseci od stupanja pravilnika na snagu. \nNaime, s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine, prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će Zakon biti donesen, a pogotovo da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti zasigurno donesen prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. Stoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažemo da se izmjene iz članka 46. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\nDodatno, iz Nacrta prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta. Ovdje ukazujemo i da se u članku 2. Direktive (EU) 2024/825  kojom se mijenja članak 5. stavak 1. točka (e) Direktive 2011/83/EU govori o usklađenoj obavijesti, a ne o usklađenoj oznaci:\n\"(e) podsjetnik na postojanje zakonskog jamstva usklađenosti za robu i njegovih glavnih elemenata, uključujući njegovo minimalno trajanje od dvije godine kako je predviđeno Direktivom (EU) 2019/771, na uočljiv način s pomoću usklađene obavijesti iz članka 22.a ove Direktive;\""]
[49,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","Predloženim izmjenama članka 46. Zakona o zaštiti potrošača (dalje: ZZP) proširuju se obveze trgovca vezane za obavještavanje potrošača prije sklapanja ugovora na način da se definiraju dodatne informacije koje trgovac mora dati potrošaču prije sklapanja ugovora:\n• obavještavanje o odgovornosti za materijalne nedostatke proizvoda u minimalnom trajanju od dvije godine, \n• usklađenosti digitalnog sadržaja ili digitalne usluge s ugovorom, \n• izdanom besplatnom komercijalnom jamstvu trajnosti za cijelu robu u trajanju duljem od dvije godine (ako postoji) uz podsjetnik o odgovornost za materijalne nedostatke, \n• postojanju minimalnog roka za ažuriranje softvera \n• ocjeni popravljivosti robe. \n\nNadalje, novim stavcima 3., 4. i 5. članka 46. propisuje se da trgovac informacije o odgovornosti za materijalne nedostatke treba istaknuti putem usklađene oznake, a za komercijalno jamstvo isticanjem usklađene etikete, a što će podrobnije biti definirano pravilnikom koji bi prema članku 58. prijedloga Zakona trebao biti donesen u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu izmjena Zakona. Odredbom članka 60. prijedloga Zakona propisano je da se izmjene članka 46. primjenjuju od 27. rujna 2026. godine.\n\nSmatramo da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete, i to na način da se nove obveze primjenjuje u roku ne kraćem od minimalno 6 mjeseci od stupanja pravilnika na snagu. \n\nNaime, s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine, prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će Zakon biti donesen, a pogotovo da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti zasigurno donesen prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. Stoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažemo da se izmjene iz članka 46. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\n\nDodatno, iz Nacrta prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta. Ovdje ukazujemo i da se u članku 2. Direktive (EU) 2024/825  kojom se mijenja članak 5. stavak 1. točka (e) Direktive 2011/83/EU govori o usklađenoj obavijesti, a ne o usklađenoj oznaci:\n\"(e) podsjetnik na postojanje zakonskog jamstva usklađenosti za robu i njegovih glavnih elemenata, uključujući njegovo minimalno trajanje od dvije godine kako je predviđeno Direktivom (EU) 2019/771, na uočljiv način s pomoću usklađene obavijesti iz članka 22.a ove Direktive;\""]
[50,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","Uz članak 20.\nHrvatska obrtnička komora ističe da se predloženim izmjenama članka 46. znatno proširuje opseg predugovornih obveza trgovaca, što osobito pogađa obrtnike i male trgovce s ograničenim administrativnim i tehničkim kapacitetima. Zbog složenosti i velikog broja novih obveznih informacija realno je očekivati da će u početnoj fazi primjene dolaziti do nenamjernih propusta u informiranju potrošača.\nStoga smatramo nužnim osigurati obrtnicima odgovarajuća softverska i tehnička rješenja koja bi omogućila automatizirano i usklađeno ispunjavanje zakonskih obveza. Također predlažemo propisivanje odgodnog važenja izmijenjenog članka 46., kako bi se trgovcima ostavilo dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja i primjenu podzakonskih akata, čime bi se osigurala pravna sigurnost i razmjernost propisanih obveza."]
[51,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","Članovi Udruženja telekomunikacijskih i pošanskih usluga HGK smatraju da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete, i to na način da se nove obveze primjenjuje u roku ne kraćem od minimalno 6 mjeseci od stupanja pravilnika na snagu. Naime, s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine, prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će Zakon biti donesen, a pogotovo da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti zasigurno donesen prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. Stoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažu da se izmjene iz članka 46. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\nNadalje, iz Nacrta prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta. Ovdje ukazuju i da se u članku 2. Direktive (EU) 2024/825  kojom se mijenja članak 5. stavak 1. točka (e) Direktive 2011/83/EU govori o usklađenoj obavijesti, a ne o usklađenoj oznaci:\n\"(e) podsjetnik na postojanje zakonskog jamstva usklađenosti za robu i njegovih glavnih elemenata, uključujući njegovo minimalno trajanje od dvije godine kako je predviđeno Direktivom (EU) 2019/771, na uočljiv način s pomoću usklađene obavijesti iz članka 22.a ove Direktive;\""]
[52,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 20. ","U odnosu na ovaj članak Prijedloga, koijim se mijenja članak 46. Zakona o zaštiti potrošača Udruženje trgovine HGK vezano za točku 16. u predloženoj izmjeni članka 46. Zakona, navodi sljedeće: \"Prijedlog: \"ocjeni popravljivosti robe, a ako iste nema trgovac obavještava potrošača o dostupnosti i o postupku naručivanja rezervnih dijelova potrebnih za održavanje usklađenosti robe s ugovorom i procijenjenom trošku naručivanja, o dostupnosti uputa za popravak i održavanje te o ograničenjima popravka, ako je proizvođač stavio trgovcu navedene obavijesti i ocjenu popravljivosti na raspolaganje.\" - obveza trgovca je ograničena na prenošenje dostupnih informacija prema potrošaču, pod uvjetom da su one trgovcu stavljene na raspolaganje - što uključuje i ocjenu o popravljivosti robe.\""]
[53,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 21. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je predložena izmjena članka 47. stavka 3. Zakona o zaštiti potrošača, kojom se precizira odgovornost u vezi s komercijalnim jamstvom, usmjerena na jačanje pravne sigurnosti i učinkovitu zaštitu potrošača te kao takva ima opravdanje u praksi.\n\nIz perspektive potrošača, ključno je da postoji jasna, jednoznačna i lako ostvariva odgovornost za ispunjenje obveza iz komercijalnog jamstva. Potrošač u pravilu sklapa ugovor s trgovcem, proizvod kupuje kod trgovca i s njim ostvaruje sva prava iz ugovornog odnosa. U tom smislu, očekivanje potrošača da se u slučaju problema obrati upravo trgovcu je razumno, legitimno i u skladu s načelom pravne sigurnosti.\n\nRazumijemo zabrinutost obrtnika i trgovaca u pogledu njihove mogućnosti utjecaja na sadržaj jamstva koje izdaje proizvođač. Međutim, s potrošačkog aspekta nije prihvatljivo da se odgovornost za ostvarenje jamstva „raspršuje“ između više subjekata, čime se u praksi često otežava ili onemogućuje učinkovito ostvarivanje prava. Takve situacije dovode do prebacivanja odgovornosti između trgovca i proizvođača, dok potrošač ostaje bez stvarne zaštite.\n\nSmatramo da jačanje odgovornosti trgovca prema potrošaču ne isključuje mogućnost da trgovac u regresnom odnosu ostvari svoja prava prema proizvođaču ili drugom subjektu u distribucijskom lancu. Time se postiže ravnoteža između zaštite potrošača i zaštite legitimnih interesa trgovaca i obrtnika, ali bez prebacivanja tereta složenih odnosa unutar lanca opskrbe na potrošača kao slabiju stranu.\n\nUjedno smatramo opravdanim zahtjev za dodatnim normativnim pojašnjenjem pojmova vezanih uz komercijalno jamstvo i komercijalno jamstvo trajnosti, kao i jasnijim razgraničenjem njihovog sadržaja i trajanja. Potrošač mora moći jasno razumjeti:\n– što točno dobiva temeljem komercijalnog jamstva,\n– u čemu se komercijalno jamstvo trajnosti razlikuje od „klasičnog“ jamstva,\n– koliko dugo ta prava traju i na što se konkretno odnose.\n\nMeđutim, naglašavamo da eventualne nejasnoće u definicijama ne smiju biti razlog za zadržavanje rješenja koja su se u praksi pokazala nepovoljnima za potrošače. Upravo suprotno – zakon mora biti dodatno preciziran na način koji olakšava razumijevanje i ostvarivanje prava potrošača, a ne komplicira ga.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da predložena izmjena članka 47. stavka 3. ide u ispravnom smjeru jačanja zaštite potrošača i pravne sigurnosti. Smatramo da se interesi obrtnika i trgovaca trebaju štititi kroz jasne regresne mehanizme i preciznije uređenje odnosa unutar distribucijskog lanca, ali da krajnji potrošač mora imati jednog, jasno odgovornog sugovornika za ostvarenje prava iz komercijalnog jamstva. Samo takav pristup osigurava učinkovitu, razumljivu i stvarnu zaštitu potrošača, što mora ostati temeljni cilj Zakona o zaštiti potrošača."]
[54,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 21. ","Uz članak 21.\nHrvatska obrtnička komora ne podržava predloženu izmjenu članka 47. stavka 3. kojom se brišu riječi „ili proizvođač“, jer se time cjelokupna odgovornost za ispunjenje komercijalnog jamstva prebacuje isključivo na trgovca. Takvo rješenje posebno nepovoljno pogađa obrtnike koji u pravilu nemaju utjecaj na sadržaj i provedbu jamstva koje izdaje proizvođač. Smatramo da se jačanje zaštite potrošača ne bi smjelo ostvarivati na štetu obrtnika te predlažemo zadržavanje postojeće podjele odgovornosti između trgovca i proizvođača."]
[55,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 21. ","U odnosu na ovaj članak ovog Prijedloga, kojim se mijenja članak 47. stavak 3. Zakona, Udruženje trgovine HGK ističe sljedeće: \"- U čl. 21. (izmjena čl. 47. st. 3.) briše se riječ proizvođač, dok je u novom prijedlogu definicija definirano kako komercijalno jamstvo daju trgovac ili proizvođač. Gdje su definirane obveze proizvođača u vezi s komercijalnim jamstvom?\n- predlažemo da se pojasni definicija pojma „distributera“ iz članka 112.a Zakona (nova Glava V.), kao i termin „stavljanja proizvoda na raspolaganje na tržištu“, a imajući u vidu obveze usluga popravka iz stavka 8. istog članka, gdje nije jasno ulazi li u definiciju distributera u smislu tog stavka i sam trgovac ili je pak trgovac izuzet od tih obveza, odnosno smatra li se trgovac distributerom u smislu stavka 8. tog članka.\n- U vezi komercijalnog jamstva trajnosti, generalno ističemo sljedeće opaske: \no Nije jasno napravljena razlika između komercijalnog jamstva i komercijalnog jamstva trajnosti, odnosno što je točno komercijalno jamstvo trajnosti; \no Nije jasno koje je razdoblje u kojem se mora omogućiti pozivanje na komercijalno jamstvo trajnosti – je li isto vezano uz operativno trajanje motora određenog proizvoda ili se definira na drugi način?\no Ima li preklapanja u razdoblju komercijalnog jamstva i komercijalnog jamstva trajnosti, kao i u sadržaju odnosno opsegu obveza u ta dva jamstva.\""]
[56,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 23. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da su predložene izmjene članka 60. Zakona o zaštiti potrošača nužne i opravdane, jer značajno unapređuju razinu informiranosti potrošača prije sklapanja ugovora na daljinu i izvan poslovnih prostorija, gdje je rizik od nerazumijevanja ugovornih prava i obveza osobito izražen.\n\nPozdravljamo proširenje predugovornih informacija na područja koja su u praksi pokazala najveće probleme za potrošače, uključujući informacije o odgovornosti za materijalne nedostatke, usklađenosti digitalnog sadržaja i digitalnih usluga, minimalnom trajanju softverskih ažuriranja, komercijalnom jamstvu trajnosti te ocjeni popravljivosti robe. Smatramo da su upravo ove informacije ključne za donošenje informirane odluke o kupnji i za sprječavanje situacija u kojima potrošač tek nakon sklapanja ugovora saznaje ograničenja proizvoda ili usluge.\n\nU odnosu na zahtjeve trgovaca da se primjena novih obveza veže isključivo uz stupanje na snagu podzakonskog pravilnika te da se osigura dodatni rok od najmanje šest mjeseci za prilagodbu, smatramo da je razuman prijelazni rok opravdan, ali da on ne smije dovesti do bitnog odgađanja prava potrošača. Potrošači već sada snose posljedice nedostatka jasnih i usporedivih informacija, osobito u području digitalnih proizvoda i usluga. Stoga smatramo prihvatljivim rješenje prema kojem se tehnički aspekti provedbe (izgled i format usklađenih obavijesti, oznaka ili etiketa) vežu uz pravilnik, ali uz jasno propisan krajnji rok pune primjene zakonskih obveza, kako bi se izbjegla pravna nesigurnost i dugotrajna odgoda zaštite potrošača.\n\nU pogledu terminoloških primjedbi vezanih uz pojam „usklađena obavijest“ u odnosu na „usklađenu oznaku“ ili „usklađenu etiketu“, smatramo da je s potrošačkog aspekta ključno funkcionalno, a ne formalno nazivlje. Bitno je da potrošač prije sklapanja ugovora dobije informaciju na uočljiv, standardiziran i lako razumljiv način, neovisno o tome radi li se o papirnatom, elektroničkom ili digitalnom formatu. Podzakonskim aktom potrebno je osigurati potpunu usklađenost s Direktivom (EU) 2024/825 te spriječiti situacije u kojima bi se terminološkim razlikama umanjila razina informiranosti potrošača.\n\nNaglašavamo da se povećanje opsega predugovornih informacija ne smije promatrati kao nerazmjerno administrativno opterećenje, već kao nužan odgovor na složenost suvremen tržišta i proizvoda. Potrošači danas sklapanjem ugovora često preuzimaju dugoročne obveze vezane uz digitalni sadržaj, softverska ažuriranja i trajnost proizvoda, bez da su o tim aspektima jasno informirani. Upravo zato zakon mora osigurati da se ključne informacije dostave pravodobno i na standardiziran način.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ smatra da izmjene članka 60. trebaju ostati u predloženom opsegu jer predstavljaju stvarni iskorak u zaštiti potrošača. Razumna prilagodba trgovaca je potrebna i opravdana, ali ona ne smije dovesti do razvodnjavanja zakonskih obveza niti do odgađanja prava potrošača na jasne, potpune i razumljive informacije prije sklapanja ugovora. Cilj Zakona mora ostati zaštita potrošača kao slabije ugovorne strane, osobito u digitalnom i udaljenom okruženju prodaje."]
[57,"A1 HRVATSKA DRUŠTVO S OGRANIČENOM ODGOVORNOŠĆU ZA USLUGE JAVNIH TELEKOMUNIKACIJA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 23. ","Smatramo da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete. \nNaime, kao i u prethodnom komentaru na izmjene članka 46., a s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine,  prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti donesen zasigurno prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. Stoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažemo da se izmjene članka 60. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\nDodatno, iz prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta. Ovdje ukazujemo i da se u članku 2. Direktive (EU) 2024/825  kojom se mijenja članak 5. stavak 1. točka (e) Direktive 2011/83/EU govori o usklađenoj obavijesti, a ne o usklađenoj oznaci:\n\"(e) podsjetnik na postojanje zakonskog jamstva usklađenosti za robu i njegovih glavnih elemenata, uključujući njegovo minimalno trajanje od dvije godine kako je predviđeno Direktivom (EU) 2019/771, na uočljiv način s pomoću usklađene obavijesti iz članka 22.a ove Direktive;\""]
[58,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 23. ","Članovi Udruženja telekomunikacijskih i poštanskih usluga HGK smatraju da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete.\nNaime, kao i u komentaru uz članak 20. Nacrta zakona, a s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine, prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti donesen zasigurno prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. Stoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažemo da se izmjene članka 60. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\nDodatno, iz prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta."]
[59,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 23. ","Predloženim izmjenama članka 60. Zakona o zaštiti potrošača (dalje: ZZP) proširuju se obveze trgovca vezane za informacije koje moraju biti navedene u predugovornoj obavijesti na način da se definiraju dodatne informacije koje trgovac mora dati potrošaču prije sklapanja ugovora na daljinu odnosno ugovora koji se sklapa izvan poslovnih prostorija:\n• informacije o uvjetima isporuke robe, uključujući isporuku prihvatljivu za okoliš\n• obavještavanje o postojanju i mjestu gdje se na mrežnoj stranici trgovca nalazi funkcija za jednostrani raskid\n• obavještavanje o odgovornosti za materijalne nedostatke proizvoda u minimalnom trajanju od dvije godine, \n• usklađenosti digitalnog sadržaja ili digitalne usluge s ugovorom, \n• izdanom besplatnom komercijalnom jamstvu trajnosti za cijelu robu u trajanju duljem od dvije godine (ako postoji) uz podsjetnik o odgovornost za materijalne nedostatke, \n• postojanju minimalnog roka za ažuriranje softvera \n• ocjeni popravljivosti robe. \n\nNadalje, novim stavcima 7 i 8. članka 60. propisuje se da trgovac informacije o odgovornosti za materijalne nedostatke treba istaknuti putem usklađene oznake, a za komercijalno jamstvo isticanjem usklađene etikete, a što će podrobnije biti definirano pravilnikom koji bi prema članku 58. prijedloga Zakona trebao biti donesen u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu izmjena Zakona. Odredbom članka 60. prijedloga Zakona propisano je da izmjene članka 60. stavka 1. točke 10. ZZP-a koji je dodan člankom 23. prijedloga Zakona stupaju na snagu 19. lipnja 2026. dok ostale izmjene istoga članka (članak 60. stavak 1. točke 8., 14., 16. do 19. i 27., stavci 7., 8. i 10.) stupaju na snagu 27. rujna 2026. godine.\n\nSmatramo da bi rok za implementaciju novih obveza o informiranju potrošača trebao biti određen na način da isti počinje teći od dana stupanja na snagu pravilnika kojim se podrobnije propisuju obveze i izgled usklađene oznake odnosno usklađene etikete. Naime, kao i u prethodnom komentaru na izmjene članka 46., a s obzirom na to da je očekivana objava izvješća najavljena za 18.02.2026. godine,  prije 01.03.2026. godine ne možemo uopće očekivati da će izmjene Zakona stupiti na snagu. Navedeno bi značilo da pravilnik iz članka 20. Zakona neće biti donesen zasigurno prije 01.06.2026. godine pa postoji opravdana bojazan da trgovci neće imati dovoljno vremena za prilagodbu poslovanja. \n\nStoga, radi pravne sigurnosti i ostavljanja primjerenog roka za implementaciju novih obveza predlažemo da se izmjene članka 60. primjenjuju u roku koji teče od dana stupanja na snagu mjerodavnog pravilnika, i to ne kraćem od 6 mjeseci.\n\nDodatno, iz prijedloga Zakona nije jasno na koji način bi se u predugovornoj obavijesti potrošaču isticala usklađena oznaka ili usklađena etiketa, ako se pritom misli na navođenje propisanih informacija na predugovornoj obavijesti u obliku papirnatog ili elektroničkog formata dokumenta. \nOvdje ukazujemo i da se u članku 2. Direktive (EU) 2024/825 kojim se mijenja članak 5. stavak 1. točka (e) Direktive 2011/83/EU govori o usklađenoj obavijesti, a ne o usklađenoj oznaci:\n\"(e) podsjetnik na postojanje zakonskog jamstva usklađenosti za robu i njegovih glavnih elemenata, uključujući njegovo minimalno trajanje od dvije godine kako je predviđeno Direktivom (EU) 2019/771, na uočljiv način s pomoću usklađene obavijesti iz članka 22.a ove Direktive;\""]
[60,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ podržava uvođenje obvezne funkcionalnosti za jednostrani raskid ugovora putem mrežnog sučelja („cancel button“), jer se radi o mjeri koja izravno jača učinkovito ostvarivanje prava potrošača kod ugovora sklopljenih na daljinu. U praksi, potrošači često nailaze na složene postupke odustanka, skrivena kontaktna mjesta, preusmjeravanja na korisničke službe ili uvjetovanje raskida dodatnom komunikacijom, što obeshrabruje ostvarivanje zakonskog prava i stvara neravnotežu u odnosu na jednostavnost sklapanja ugovora online. U tom smislu, standardizirana i lako dostupna funkcija raskida predstavlja stvarni iskorak prema poštenijem digitalnom tržištu.\n\nU odnosu na primjedbe operatora elektroničkih komunikacija (A1, Telemach) i HGK da je područje već uređeno posebnim propisima HAKOM-a te da bi novi članak 81.a trebao biti isključen za ugovore iz područja elektroničkih komunikacija, smatramo da takvo blanketno isključenje nije opravdano iz potrošačke perspektive. Činjenica da postoje dodatni kanali raskida (telefon, e-mail) ne znači da su oni uvijek jednako jednostavni, usporedivi i provedivi u praksi kao standardizirana funkcija na mrežnom sučelju na kojem je ugovor sklopljen. Potrošač mora imati pravo raskinuti ugovor na način koji je najmanje jednako jednostavan kao način sklapanja ugovora, a u digitalnom okruženju to podrazumijeva jasan i izravan digitalni put bez nepotrebnih prepreka.\n\nIstodobno, uvažavamo potrebu da se novi institut provodi razmjerno i tehnički izvedivo, osobito uz uvažavanje specifičnih procesa u telekom sektoru (npr. promjena operatora, prijenos broja). Međutim, rješenje ne smije biti izuzimanje cijelog sektora, već preciziranje obveznih zaštitnih koraka koji sprječavaju nenamjerne raskide i štetne posljedice po korisnika. Stoga smatramo da funkcionalnost raskida treba jasno predvidjeti identifikacijske podatke i odabir konkretne usluge/ugovora koji se raskida, kako ne bi došlo do pogrešnog raskida više usluga ili prekida usluge protivno volji potrošača. Također smatramo nužnim da sustav prije konačne potvrde raskida potrošaču prikaže sažetak odabranog ugovora/usluge te jasno upozorenje o mogućim posljedicama, uključujući situacije u kojima se raskid odnosi na ugovor u postupku promjene operatora ili prijenosa broja. Time se štiti potrošač, a istodobno se operatorima omogućuje sigurnija i predvidljivija provedba.\n\nNe prihvaćamo argument da je tehnički nemoguće istaknuti funkciju raskida „svakom posjetitelju mrežnih stranica“ tijekom roka za jednostrani raskid. Svrha propisa nije da gumb bude personaliziran za anonimnog posjetitelja, već da bude lako dostupan potrošaču koji je sklopio ugovor putem tog mrežnog sučelja, primjerice kroz korisnički račun, potvrdu narudžbe, poveznicu u e-poruci, ili vidljivu stranicu „raskid ugovora“ dostupnu iz glavnog izbornika. Zakonsku formulaciju pritom treba dopuniti tako da jasno upućuje na dostupnost funkcije za potrošača u relevantnom kontekstu (npr. korisnički profil ili stranica ugovora), a ne kao apstraktan zahtjev za sve posjetitelje.\n\nU odnosu na rokove primjene i trošak prilagodbe, smatramo opravdanim osigurati razuman prijelazni period, osobito za mikro i male trgovce te obrtnike, ali bez odgađanja zaštite potrošača na neodređeno vrijeme. Podržavamo prijedloge Hrvatske obrtničke komore koji idu u smjeru praktične provedbe: izrada besplatnih predložaka, tehničkih modula za najčešće web-shop platforme, jasnih smjernica, edukacija i mogućnosti financiranja prilagodbe. Takav pristup omogućuje provedivost i razmjernost, bez slabljenja potrošačkih prava.\n\nNadalje, podržavamo tehničku primjedbu HGK da se u odredbama koje uređuju trenutak nastupa učinaka raskida i izdavanja potvrde mora izbjeći bilo kakva dvojba te da se relevantni trenutak veže uz jasno definiran korak „konačne potvrde“ (zadnje potvrde namjere) u samoj funkcionalnosti. To je važno kako bi potrošač imao nedvojben dokaz kada je raskid zatražen, a trgovac jasnu referentnu točku za postupanje.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ podržava uvođenje članka 81.a kao mjere koja jača stvarnu mogućnost ostvarivanja prava potrošača na jednostrani raskid ugovora sklopljenog na daljinu. Umjesto izuzimanja pojedinih sektora, potrebno je osigurati preciznu i provedivu implementaciju koja uključuje jasnu identifikaciju ugovora/usluge, obveznu završnu potvrdu s prikazom sažetka i upozorenja te dostupnost funkcije na logičan i uočljiv način potrošaču koji je ugovor sklopio putem mrežnog sučelja. Time se postiže cilj propisa: jednostavan, brz i siguran raskid, uz minimaliziranje rizika nenamjernih posljedica za korisnike."]
[61,"A1 HRVATSKA DRUŠTVO S OGRANIČENOM ODGOVORNOŠĆU ZA USLUGE JAVNIH TELEKOMUNIKACIJA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Predmetnim člankom uvodi se nova obveza omogućavanja funkcionalnosti raskida ugovora sklopljenog na daljinu putem mrežnog sučelja pomoću funkcije za jednostrani raskid. Odredbom članka 60. prijedloga Zakona propisano je da članak 27. prijedloga Zakona kojim se dodaje novi članak 81.a ZZP-a stupa na snagu 19. lipnja 2026. godine. \nOvdje ukazujemo da su u području elektroničkih komunikacija posebnim propisom već definirani dodatni načini jednostranog raskida ugovora sklopljenog na daljinu, tj. ne samo za ugovore sklopljene putem mrežne stranice trgovca nego i za sve ugovore sklopljene na daljinu putem telefona, a koji uključuju i mogućnost raskida elektroničkim putem (i na druge načine). Člankom 19. stavak 4. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (\"Narodne novine\", br. 86/23.; dalje: Pravilnik), kojeg je donijela Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti (HAKOM), propisano jest:\n\"(4) Operatori javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga su obvezni omogućiti raskid ugovora na isti način (putem istih kanala komunikacije) na koji omogućavaju sklapanje ugovora, na što jednostavniji način uz obvezu primjene načela razmjernosti i svrsishodnosti. U svojim općim uvjetima poslovanja obvezni su detaljno navesti načine na koje krajnji korisnici mogu zatražiti raskid ugovora, što uključuje i mogućnost raskida elektroničkim putem i putem telefona te navesti je li za raskid potrebna određena dokumentacija, odnosno podaci za identifikaciju krajnjeg korisnika te o kojoj se dokumentaciji i podacima radi.\"\nPredmetna odredba u primjeni je od 1. siječnja 2024. godine i korisnicima elektroničkih komunikacijskih usluga je dobro poznata i korisnici je često koriste, bilo da raskidaju ugovore putem telefona ili putem elektroničke pošte slanjem izjave o raskidu u skladu s objavljenim Općim uvjetima poslovanja operatora. Smatramo da bi stoga implementacija još jedne funkcionalnosti za raskid ugovora o pružanju elektroničkih komunikacijskih usluga bila nerazmjerno opterećenje za sve operatore, koji nemaju isključivo obvezu osigurati jednostrani raskid ugovora izjavom potrošača koja se daje popunjavanjem unaprijed formuliranog obrasca za jednostrani raskid ugovora, kako je to navedeno u objašnjenju prijedloga zakona. Dakle, predmetna funkcionalnost ne bi značajno poboljšala ili ubrzala postupak jednostranog odustanka u zakonskom roku za ugovore sklopljene putem interneta tj. mrežnog sučelja operatora. Ujedno napominjemo da je predmetnim Pravilnikom, i to člankom 19. stavkom 3, propisan i rok u kojemu operator mora raskinuti ugovor po zaprimanju zahtjeva korisnika ili izjave o raskidu ugovora – jedan radni dan za usluge u pokretnoj mreži odnosno pet radnih dana za usluge u nepokretnoj mreži.\nU odnosu pak na podatke o identifikaciji korisnika i ugovora koji  se raskida skrećemo pozornost da su operatori upravo u skladu s naprijed citiranom odredbom Pravilnika u svojim Općim uvjetima poslovanja bili u obvezi definirati potrebne podatke za identifikaciju krajnjeg korisnika kao i potrebnu dokumentaciju za raskid ugovora. Tako izjava krajnjeg korisnika o raskidu ugovora, u pravilu mora sadržavati ime i prezime krajnjeg korisnika, OIB, identifikacijsku oznaku ugovora koji se raskida (vidljiv na računu i/ili ugovoru) te adresu priključka ili korisnički broj. Stoga navođenje samo imena kao identifikacijskog podataka, kako je predloženo u novom članku 81a Zakona, držimo nedovoljnim za identifikaciju korisnika obzirom da se svaka osoba identificira putem imena i prezimena te OIB-a (Osobni identifikacijski broj/oznaka) koji pak služi za identifikacijsku fizičkih i pravnih osoba u Republici Hrvatskoj.\nDodatno, pojedini korisnik može imati više usluga elektroničkih komunikacija na svoje ime i prezime, odnosno svoj OIB te je u tim slučajevima nužna jasna oznaka točne usluge/priključka koja/i se raskida kako ne bi, zbog nedorečenosti ovog propisa, dolazilo do neželjenih raskida svih usluga. U suprotnom, ako bi došlo do raskida svih usluga suprotno namjeri korisnika, isto bi moglo imati značajne negativne posljedice pogotovo ako bi uzrokovalo nemogućnost pozivanja hitnih službi. Pored toga, česta je situacija da korisnici elektroničkih komunikacijskih usluga ne žele samo odustati od sklapanja ugovora s novim operatorom, nego žele povratak na usluge kod postojećeg operatora, za što je potrebno zatražiti prijenos broja u mrežu drugog operatora, a cijeli postupak prijenosa broja i rokovi propisani su Pravilnikom. Predložena funkcionalnost klikom na mrežnim stranicama, može dovesti do toga da korisnik zatraži raskid novog ugovora, a da se ne osigura povratak u mrežu drugog operatora, a time posljedično i do toga da korisnik ostane bez usluge i kod novog i kod postojećeg operatora.\nNadalje, skrećemo pažnju i da na tržištu elektroničkih komunikacija postoje procesi promjene operatora i prijenosa broja koji su  vrlo specifični i strogo regulirani. Dodavanjem ovakve vrste obveze kako je predviđeno Nacrtom zakona, a bez ulaženja u specifična područja za koja se regulacija razvija već drugi niz godina, i ima svoje specifičnosti, moguće su nepovratne štetne posljedice u procesima, koje će se u konačnici reflektirati na same korisnike. \nNadalje, kako je trenutno definirano prijedlogom Zakona, članak 81.a.stavak 2.: „Tijekom trajanja roka za jednostrani raskid ugovora, funkcija iz stavka 1. ovoga članka mora biti istaknuta na mrežnom sučelju na lako uočljiv način i lako dostupna potrošaču, a ističe se riječima „raskid ugovora“ ili drugim odgovarajućim, nedvosmislenim i čitljivim izrazom.“ nije jasno na koji bi se to tehnički način moglo osigurati da je svakom pojedinom korisniku koji posjeti mrežne stranice operatora funkcija i stavka 1. istaknuta tijekom trajanja roka za raskid. Navedeno naprosto nije moguće jer dolaskom na mrežnu stranicu korisnik ostaje anoniman, njegovi podaci nisu poznati niti ga se može identificirati i/ili povezati sa bilo kojim sklopljenim ugovorom. U tom smislu, navedena zamišljena funkcija može donijeti samo zbrku i nerazumijevanje jer ista ne može suštinski poslužiti svrsi kako je zamišljena. \nAko je njezina svrha omogućiti jednostavnu mogućnost predaje izjave o raskidu putem mrežnih stranica, onda ponovo ističemo da operatori ne samo da imaju obvezu omogućiti raskid elektroničkim putem (i svaki operator isti omogućava), nego je e-mail adresa za raskide javno objavljena te je dio čak i Općih uvjeta poslovanja operatora, a raskidi se realiziraju u propisanim rokovima. \nImajuću u vidu navedeno, na operatore elektroničkih komunikacija se predmetni novi članak ne bi trebao odnositi jer specifični propisi već detaljno i sveobuhvatno uređuju to područje. \nSlijedom navedenog, a s obzirom na to da se ovim prijedlogom proširuje usklađivanje Zakona s Direktivom o financijskim uslugama sklopljenih na daljinu na sve ugovore sklopljene na daljinu putem mrežnog sučelja, a ne samo na ugovore o prodaji financijskih usluga na daljinu, predlažemo da se u članku 27. Nacrta prijedloga Zakona doda novi stavak 8. koji glasi:\n\"(8) Odredbe ovoga članka ne primjenjuju se na ugovore sklopljene temeljem posebnog propisa kojim se uređuju elektroničke komunikacije.\"\nPodredno, ako se odbije ovaj prijedlog, smatramo da je potrebno odrediti dulji rok za implementaciju novih obveza te stoga predlažemo izmjenu članka 60. prijedloga Zakona na način da se odredi kako će članak 27. ovoga Zakona stupiti na snagu 1. siječnja 2027. godine. Time bi se operatorima omogućio primjeren rok za izradu i implementaciju tehničkog rešenja funkcije za jednostrani raskid na temelju kojeg će biti u mogućnosti prilagoditi svoje mrežne stranice. Ovdje osobito skrećemo pozornost kako će uspostava predmetne funkcije zahtijevati osim neophodnih dodatnih ulaganja u sustave mrežnih stranica operatora i prilagodbu svih procesa i pozadinskih sustava operatora. Obzirom da operatori svakodnevno sklapaju ugovore putem svojih mrežnih stranica, funkcija za raskid ugovora bila bi svakodnevno istaknuta, a čime se zapravo gubi smisao naveden u prethodno citiranom stavku 2. članka 81.a prijedloga Zakona."]
[62,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Imajuću u vidu navedeno u komentaru Telemach Hrvatska d.o.o., na operatore elektroničkih komunikacija se predmetni novi članak ne bi trebao odnositi jer specifični propisi već detaljno i sveobuhvatno uređuju to područje. \n\nSlijedom navedenog, a s obzirom na to da se ovim prijedlogom proširuje usklađivanje Zakona s Direktivom o financijskim uslugama sklopljenih na daljinu na sve ugovore sklopljene na daljinu putem mrežnog sučelja, a ne samo na ugovore o prodaji financijskih usluga na daljinu, \n\npredlažemo da se u članku 27. prijedloga Zakona doda novi stavak 8. koji glasi:\n\n\"(8) Odredbe ovoga članka ne primjenjuju se na ugovore sklopljene temeljem posebnog propisa kojim se uređuju elektroničke komunikacije.\""]
[63,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Predmetnim člankom uvodi se nova obveza omogućavanja funkcionalnosti raskida ugovora sklopljenog na daljinu putem mrežnog sučelja pomoću funkcije za jednostrani raskid. Odredbom članka 60. prijedloga Zakona propisano je da članak 27. prijedloga Zakona kojim se dodaje novi članak 81.a ZZP-a stupa na snagu 19. lipnja 2026. godine. \n\nOvdje ukazujemo da su u području elektroničkih komunikacija posebnim propisom već definirani dodatni načini jednostranog raskida ugovora sklopljenog na daljinu, tj. ne samo za ugovore sklopljene putem mrežne stranice trgovca nego i za sve ugovore sklopljene na daljinu putem telefona, a koji uključuju i mogućnost raskida elektroničkim putem (i na druge načine). Člankom 19. stavak 4. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (\"Narodne novine\", br. 86/23.),kojeg je donijela Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti (HAKOM), propisano jest:\n\n\"(4) Operatori javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga su obvezni omogućiti raskid ugovora na isti način (putem istih kanala komunikacije) na koji omogućavaju sklapanje ugovora, na što jednostavniji način uz obvezu primjene načela razmjernosti i svrsishodnosti. U svojim općim uvjetima poslovanja obvezni su detaljno navesti načine na koje krajnji korisnici mogu zatražiti raskid ugovora, što uključuje i mogućnost raskida elektroničkim putem i putem telefona te navesti je li za raskid potrebna određena dokumentacija, odnosno podaci za identifikaciju krajnjeg korisnika te o kojoj se dokumentaciji i podacima radi.\"\n\nPredmetna odredba u primjeni je od 1. siječnja 2024. godine i korisnicima elektroničkih komunikacijskih usluga je dobro poznata i korisnici je često koriste, bilo da raskidaju ugovore putem telefona ili putem elektroničke pošte slanjem izjave o raskidu u skladu s objavljenim Općim uvjetima poslovanja operatora. Smatramo da bi stoga implementacija još jedne funkcionalnosti za raskid ugovora o pružanju elektroničkih komunikacijskih usluga bila nerazmjerno opterećenje za sve operatore, koji nemaju isključivo obvezu osigurati jednostrani raskid ugovora izjavom potrošača koja se daje popunjavanjem unaprijed formuliranog obrasca za jednostrani raskid ugovora, kako je to navedeno u objašnjenju prijedloga zakona. Dakle, predmetna funkcionalnost ne bi značajno poboljšala ili ubrzala postupak jednostranog odustanka u zakonskom roku za ugovore sklopljene putem interneta tj. mrežnog sučelja operatora. Ujedno napominjemo da je predmetnim Pravilnikom, i to člankom 19. stavkom 3, propisan i rok u kojemu operator mora raskinuti ugovor po zaprimanju zahtjeva korisnika ili izjave o raskidu ugovora – jedan radni dan za usluge u pokretnoj mreži odnosno pet radnih dana za usluge u nepokretnoj mreži.\n\nU odnosu pak na podatke o identifikaciji korisnika i ugovora koji  se raskida skrećemo pozornost da su operatori upravo u skladu s naprijed citiranom odredbom Pravilnika u svojim Općim uvjetima poslovanja bili u obvezi definirati potrebne podatke za identifikaciju krajnjeg korisnika kao i potrebnu dokumentaciju za raskid ugovora. Tako izjava krajnjeg korisnika o raskidu ugovora, u pravilu mora sadržavati ime i prezime krajnjeg korisnika, OIB, identifikacijsku oznaku ugovora koji se raskida (vidljiv na računu i/ili ugovoru) te adresu priključka ili korisnički broj. Stoga navođenje samo imena kao identifikacijskog podataka, kako je predloženo u novom članku 81a Zakona, držimo nedovoljnim za identifikaciju korisnika obzirom da se svaka osoba identificira putem imena i prezimena te OIB-a (Osobni identifikacijski broj/oznaka) koji pak služi za identifikacijsku fizičkih i pravnih osoba u Republici Hrvatskoj.\n\nDodatno, pojedini korisnik može imati više usluga elektroničkih komunikacija na svoje ime i prezime, odnosno svoj OIB te je u tim slučajevima nužna jasna oznaka točne usluge/priključka koja/i se raskida kako ne bi, zbog nedorečenosti ovog propisa, dolazilo do neželjenih raskida svih usluga. U suprotnom, ako bi došlo do raskida svih usluga suprotno namjeri korisnika, isto bi moglo imati značajne negativne posljedice pogotovo ako bi uzrokovalo nemogućnost pozivanja hitnih službi. \n\nNadalje, skrećemo pažnju i da na tržištu elektroničkih komunikacija postoje procesi promjene operatora i prijenosa broja koji su vrlo specifični i strogo regulirani. Dodavanjem   ovakve vrste obveze kako je predviđeno Prijedlogom zakona, a bez ulaženja u specifična područja za koja se regulacija razvija već drugi niz godina, i ima svoje specifičnosti, moguće su nepovratne štetne posljedice u procesima, koje će se u konačnici reflektirati na same korisnike. \n\nNadalje, kako je trenutno definirano prijedlogom Zakona, članak 81.a.stavak 2.: „Tijekom trajanja roka za jednostrani raskid ugovora, funkcija iz stavka 1. ovoga članka mora biti istaknuta na mrežnom sučelju na lako uočljiv način i lako dostupna potrošaču, a ističe se riječima „raskid ugovora“ ili drugim odgovarajućim, nedvosmislenim i čitljivim izrazom.“ nije jasno na koji bi se to tehnički način moglo osigurati da je svakom pojedinom korisniku koji posjeti mrežne stranice operatora funkcija i stavka 1. istaknuta tijekom trajanja roka za raskid. Navedeno naprosto nije moguće jer dolaskom na mrežnu stranicu korisnik ostaje anoniman, njegovi podaci nisu poznati niti ga se može identificirati i/ili povezati sa bilo kojim sklopljenim ugovorom. U tom smislu, navedena zamišljena funkcija može donijeti samo zbrku i nerazumijevanje jer ista ne može suštinski poslužiti svrsi kako je zamišljena. \n\nAko je njezina svrha omogućiti jednostavnu mogućnost predaje izjave o raskidu putem mrežnih stranica, onda ponovo ističemo da operatori ne samo da imaju obvezu omogućiti raskid elektroničkim putem (i svaki operator isti omogućava), nego je e-mail adresa za raskide javno objavljena te je dio čak i Općih uvjeta poslovanja operatora, a raskidi se realiziraju u propisanim rokovima. \n\nImajuću u vidu navedeno, na operatore elektroničkih komunikacija se predmetni novi članak ne bi trebao odnositi jer specifični propisi već detaljno i sveobuhvatno uređuju to područje. \nSlijedom navedenog, a s obzirom na to da se ovim prijedlogom proširuje usklađivanje Zakona s Direktivom o financijskim uslugama sklopljenih na daljinu na sve ugovore sklopljene na daljinu putem mrežnog sučelja, a ne samo na ugovore o prodaji financijskih usluga na daljinu, predlažemo da se u članku 27. Nacrta prijedloga Zakona doda novi stavak 8. koji glasi:\n\"(8) Odredbe ovoga članka ne primjenjuju se na ugovore sklopljene temeljem posebnog propisa kojim se uređuju elektroničke komunikacije.\"\n\nPodredno, ako se odbije ovaj prijedlog, smatramo da je potrebno odrediti dulji rok za implementaciju novih obveza te stoga predlažemo izmjenu članka 60. prijedloga Zakona na način da se odredi kako će članak 27. ovoga Zakona stupiti na snagu 1. siječnja 2027. godine. Time bi se operatorima omogućio primjeren rok za izradu i implementaciju tehničkog rešenja funkcije za jednostrani raskid na temelju kojeg će biti u mogućnosti prilagoditi svoje mrežne stranice. Ovdje osobito skrećemo pozornost kako će uspostava predmetne funkcije zahtijevati osim neophodnih dodatnih ulaganja u sustave mrežnih stranica operatora i prilagodbu svih procesa i pozadinskih sustava operatora. Obzirom da operatori svakodnevno sklapaju ugovore putem svojih mrežnih stranica, funkcija za raskid ugovora bila bi svakodnevno istaknuta, a čime se zapravo gubi smisao naveden u prethodno citiranom stavku 2. članka 81.a prijedloga Zakona."]
[64,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Uz članak 27.\nHrvatska obrtnička komora upozorava da uvođenje obvezne funkcije jednostranog raskida ugovora putem mrežnog sučelja, kao i dodatne obveze vezane uz funkciju odustajanja („cancel button“), informiranje o popravcima, vođenje jasno čitljivih cjenika i označavanje trajnosti proizvoda, zahtijevaju značajne tehničke i organizacijske prilagodbe, osobito za obrtnike te mikro i male trgovce.\nKako bi se osigurala učinkovita i razmjerna primjena propisa, predlažemo izradu besplatnih predložaka i tehničkih modula za najčešće korištene web-shop platforme, donošenje jasnih smjernica i priručnika za obrtnike, provedbu ciljanih edukacija i radionica te osiguranje financiranja prilagodbe iz državnih i/ili EU sredstava. Time bi se obrtnicima omogućila pravodobna i troškovno prihvatljiva usklađenost s novim zakonskim obvezama."]
[65,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Članovi Udruženja telekomunikacijskih i poštanskih usluga HGK ističu sljedeće:\n\"Ovdje ukazujemo da su u području elektroničkih komunikacija posebnim propisom već definirani dodatni načini jednostranog raskida ugovora sklopljenog na daljinu, tj. ne samo za ugovore sklopljene putem mrežne stranice trgovca nego i za sve ugovore sklopljene na daljinu putem telefona, a koji uključuju i mogućnost raskida elektroničkim putem (i na druge načine). Člankom 19. stavak 4. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (\"Narodne novine\", br. 86/23. dalje: Pravilnik),kojeg je donijela Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti (HAKOM), propisano jest:\n\"(4) Operatori javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga su obvezni omogućiti raskid ugovora na isti način (putem istih kanala komunikacije) na koji omogućavaju sklapanje ugovora, na što jednostavniji način uz obvezu primjene načela razmjernosti i svrsishodnosti. U svojim općim uvjetima poslovanja obvezni su detaljno navesti načine na koje krajnji korisnici mogu zatražiti raskid ugovora, što uključuje i mogućnost raskida elektroničkim putem i putem telefona te navesti je li za raskid potrebna određena dokumentacija, odnosno podaci za identifikaciju krajnjeg korisnika te o kojoj se dokumentaciji i podacima radi.\"\nPredmetna odredba u primjeni je od 1. siječnja 2024. godine i korisnicima elektroničkih komunikacijskih usluga je dobro poznata i korisnici je često koriste, bilo da raskidaju ugovore putem telefona ili putem elektroničke pošte slanjem izjave o raskidu u skladu s objavljenim Općim uvjetima poslovanja operatora. Smatramo da bi stoga implementacija još jedne funkcionalnosti za raskid ugovora o pružanju elektroničkih komunikacijskih usluga bila nerazmjerno opterećenje za sve operatore, koji nemaju isključivo obvezu osigurati jednostrani raskid ugovora izjavom potrošača koja se daje popunjavanjem unaprijed formuliranog obrasca za jednostrani raskid ugovora, kako je to navedeno u objašnjenju prijedloga zakona. Dakle, predmetna funkcionalnost ne bi značajno poboljšala ili ubrzala postupak jednostranog odustanka u zakonskom roku za ugovore sklopljene putem interneta tj. mrežnog sučelja operatora. Ujedno napominjemo da je predmetnim Pravilnikom, i to člankom 19. stavkom 3, propisan i rok u kojemu operator mora raskinuti ugovor po zaprimanju zahtjeva korisnika ili izjave o raskidu ugovora – jedan radni dan za usluge u pokretnoj mreži odnosno pet radnih dana za usluge u nepokretnoj mreži.\nU odnosu pak na podatke o identifikaciji korisnika i ugovora koji  se raskida skrećemo pozornost da su operatori upravo u skladu s naprijed citiranom odredbom Pravilnika u svojim Općim uvjetima poslovanja bili u obvezi definirati potrebne podatke za identifikaciju krajnjeg korisnika kao i potrebnu dokumentaciju za raskid ugovora. Tako izjava krajnjeg korisnika o raskidu ugovora, u pravilu mora sadržavati ime i prezime krajnjeg korisnika, OIB, identifikacijsku oznaku ugovora koji se raskida (vidljiv na računu i/ili ugovoru) te adresu priključka ili korisnički broj. Stoga navođenje samo imena kao identifikacijskog podataka, kako je predloženo u novom članku 81a Zakona, držimo nedovoljnim za identifikaciju korisnika obzirom da se svaka osoba identificira putem imena i prezimena te OIB-a (Osobni identifikacijski broj/oznaka) koji pak služi za identifikacijsku fizičkih i pravnih osoba u Republici Hrvatskoj.\nDodatno, pojedini korisnik može imati više usluga elektroničkih komunikacija na svoje ime i prezime, odnosno svoj OIB te je u tim slučajevima nužna jasna oznaka točne usluge/priključka koja/i se raskida kako ne bi, zbog nedorečenosti ovog propisa, dolazilo do neželjenih raskida svih usluga. U suprotnom, ako bi došlo do raskida svih usluga suprotno namjeri korisnika, isto bi moglo imati značajne negativne posljedice pogotovo ako bi uzrokovalo nemogućnost pozivanja hitnih službi. Pored toga, česta je situacija da korisnici elektroničkih komunikacijskih usluga ne žele samo odustati od sklapanja ugovora s novim operatorom, nego žele povratak na usluge kod postojećeg operatora, za što je potrebno zatražiti prijenos broja u mrežu drugog operatora, a cijeli postupak prijenosa broja i rokovi propisani su Pravilnikom. Predložena funkcionalnost klikom na mrežnim stranicama, može dovesti do toga da korisnik zatraži raskid novog ugovora, a da se ne osigura povratak u mrežu drugog operatora, a time posljedično i do toga da korisnik ostane bez usluge i kod novog i kod postojećeg operatora.\nNadalje, skrećemo pažnju i da na tržištu elektroničkih komunikacija postoje procesi promjene operatora i prijenosa broja koji su  vrlo specifični i strogo regulirani. Dodavanjem ovakve vrste obveze kako je predviđeno Nacrtom zakona, a bez ulaženja u specifična područja za koja se regulacija razvija već drugi niz godina, i ima svoje specifičnosti, moguće su nepovratne štetne posljedice u procesima, koje će se u konačnici reflektirati na same korisnike. \nNadalje, kako je trenutno definirano prijedlogom Zakona, članak 81.a.stavak 2.: „Tijekom trajanja roka za jednostrani raskid ugovora, funkcija iz stavka 1. ovoga članka mora biti istaknuta na mrežnom sučelju na lako uočljiv način i lako dostupna potrošaču, a ističe se riječima „raskid ugovora“ ili drugim odgovarajućim, nedvosmislenim i čitljivim izrazom.“ nije jasno na koji bi se to tehnički način moglo osigurati da je svakom pojedinom korisniku koji posjeti mrežne stranice operatora funkcija i stavka 1. istaknuta tijekom trajanja roka za raskid. Navedeno naprosto nije moguće jer dolaskom na mrežnu stranicu korisnik ostaje anoniman, njegovi podaci nisu poznati niti ga se može identificirati i/ili povezati sa bilo kojim sklopljenim ugovorom. U tom smislu, navedena zamišljena funkcija može donijeti samo zbrku i nerazumijevanje jer ista ne može suštinski poslužiti svrsi kako je zamišljena. \nAko je njezina svrha omogućiti jednostavnu mogućnost predaje izjave o raskidu putem mrežnih stranica, onda ponovo ističemo da operatori ne samo da imaju obvezu omogućiti raskid elektroničkim putem (i svaki operator isti omogućava), nego je e-mail adresa za raskide javno objavljena te je dio čak i Općih uvjeta poslovanja operatora, a raskidi se realiziraju u propisanim rokovima. \nImajuću u vidu navedeno, na operatore elektroničkih komunikacija se predmetni novi članak ne bi trebao odnositi jer specifični propisi već detaljno i sveobuhvatno uređuju to područje. \nSlijedom navedenog, a s obzirom na to da se ovim prijedlogom proširuje usklađivanje Zakona s Direktivom o financijskim uslugama sklopljenih na daljinu na sve ugovore sklopljene na daljinu putem mrežnog sučelja, a ne samo na ugovore o prodaji financijskih usluga na daljinu, predlažemo da se u članku 27. Nacrta prijedloga Zakona doda novi stavak 8. koji glasi:\n\"(8) Odredbe ovoga članka ne primjenjuju se na ugovore sklopljene temeljem posebnog propisa kojim se uređuju elektroničke komunikacije.\"\nPodredno, ako se odbije ovaj prijedlog, smatramo da je potrebno odrediti dulji rok za implementaciju novih obveza te stoga predlažemo izmjenu članka 60. prijedloga Zakona na način da se odredi kako će članak 27. ovoga Zakona stupiti na snagu 1. siječnja 2027. godine. Time bi se operatorima omogućio primjeren rok za izradu i implementaciju tehničkog rešenja funkcije za jednostrani raskid na temelju kojeg će biti u mogućnosti prilagoditi svoje mrežne stranice. Ovdje osobito skrećemo pozornost kako će uspostava predmetne funkcije zahtijevati osim neophodnih dodatnih ulaganja u sustave mrežnih stranica operatora i prilagodbu svih procesa i pozadinskih sustava operatora. Obzirom da operatori svakodnevno sklapaju ugovore putem svojih mrežnih stranica, funkcija za raskid ugovora bila bi svakodnevno istaknuta, a čime se zapravo gubi smisao naveden u prethodno citiranom stavku 2. članka 81.a prijedloga Zakona.\""]
[66,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 27. ","Članovi Udruženja trgovine HGK u odnosu na članak 27. ovog Prijedloga kojim se dodaje novi članak 81.a, u odnosu na stavak 7. tog članka  ističu sljedeće: \"Stavak se poziva na trenutak podnošenja izjave iz st. 3, dok smatramo da bi se trebao pozivati na trenutak aktiviranja funkcije potvrde koja se opisuje u st. 4. – 6. \""]
[67,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 33.","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je u članku 90. stavku 3. točki 3. nužno dodatno normativno pojasniti pojam „povezani ugovor“, osobito u kontekstu ugovora o osiguranju. Bez jasne definicije postoji rizik neujednačene primjene i pravne nesigurnosti, kako za pružatelje financijskih usluga, tako i za potrošače.\n\nMeđutim, ne smatramo prihvatljivim da se pojam „povezani ugovor“ jednostavno ukloni iz ove odredbe kada je riječ o osiguranju, jer bi to moglo dovesti do smanjenja razine zaštite potrošača. U praksi se ugovori o osiguranju često sklapaju u funkcionalnoj i ekonomskoj povezanosti s drugim ugovorima, pri čemu potrošač može biti izložen dodatnim troškovima ili ograničenjima, a da mu veza između ugovora nije jasno objašnjena. To je osobito izraženo u situacijama kada je osiguranje uvjet ili dio paketa uz drugu financijsku uslugu ili robu/uslugu (npr. osiguranje uz kredit, osiguranje uz leasing, osiguranje uređaja uz ugovor o usluzi, putno osiguranje uz paket aranžman i slično).\n\nS potrošačkog aspekta, ključno je da se „povezanim ugovorom“ smatra svaki ugovor koji je:\n\nsklopljen istodobno ili u kratkom vremenskom razdoblju s drugim ugovorom,\n\nfunkcionalno uvjetovan drugim ugovorom (npr. preduvjet sklapanja ili korištenja), ili\n\nekonomski povezan tako da raskid ili izmjena jednog ugovora proizvodi posljedice na drugi (npr. prestanak pokrića, promjena cijene, dodatne naknade).\n\nUpravo zato predlažemo da se pojam „povezani ugovor“ u Zakonu definira jasno i primjenjivo i na ugovore o osiguranju, kako bi potrošač mogao razumjeti kada sklapa „paket“ povezanih obveza i kakve su posljedice za njegova prava (uključujući pravo na raskid, troškove i povrate).\n\nZaključno, podržavamo inicijativu za veću pravnu preciznost i jasnoću, ali smatramo da rješenje treba biti definiranje pojma „povezanog ugovora“, a ne njegovo uklanjanje za osiguranje. Time se istodobno postiže pravna sigurnost i zadržava visoka razina zaštite potrošača."]
[68,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 33.","Čl. 90. st. 3. toč. 3. - Uzimajući u obzir specifičnosti ugovora o osiguranju kao pravnog posla, nije jasno što podrazumijeva „povezani ugovor\". \nRadi pravne preciznosti i jasnoće predlaže se jasno definirati povezani ugovor u kontekstu ugovora o osiguranju ili isti maknuti iz ovog članka."]
[69,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 34. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je proširenje i detaljnije uređenje predugovornih obavijesti opravdano i nužno s aspekta zaštite potrošača. U praksi se pokazalo da potrošači vrlo često sklapaju ugovore bez jasnog razumijevanja ključnih elemenata ponude, prava i obveza, osobito u situacijama kada se radi o složenijim proizvodima, digitalnim elementima ili dugotrajnim ugovornim odnosima. Stoga je cilj članka 34. – osigurati pravodobne, jasne i potpune informacije – u potpunosti u skladu s temeljnim načelima Zakona o zaštiti potrošača.\n\nIstodobno, uvažavamo upozorenja Hrvatske obrtničke komore da se izmjenama znatno povećava opseg i složenost predugovornih obavijesti, što može predstavljati izazov za obrtnike te mikro i male subjekte, osobito one koji posluju pretežito offline ili nemaju vlastite mrežne stranice i napredna digitalna rješenja. Smatramo da jačanje zaštite potrošača ne smije dovesti do nerazmjernog opterećenja najmanjih sudionika na tržištu niti do situacija u kojima bi se, zbog tehničkih ili administrativnih ograničenja, nenamjerno kršile zakonske obveze.\n\nS potrošačkog aspekta važno je naglasiti da kvaliteta informiranja ne ovisi isključivo o količini informacija, već i o njihovoj jasnoći, standardiziranosti i prilagođenosti konkretnom poslovnom modelu. Stoga smatramo opravdanim razmotriti uvođenje razmjernog i faznog pristupa primjeni ove odredbe, uz jasno propisano odgodno razdoblje koje bi obrtnicima i malim trgovcima omogućilo prilagodbu bez ugrožavanja pravne sigurnosti.\n\nPosebno podržavamo prijedlog da se obrtnicima i mikro poduzetnicima osigura konkretna tehnička i stručna potpora, primjerice kroz:\n\nstandardizirane predloške predugovornih obavijesti prilagođene različitim djelatnostima i oblicima poslovanja (online i offline),\n\njednostavne digitalne alate ili obrasce koje mogu koristiti i subjekti bez vlastitih mrežnih stranica,\n\njasne smjernice i praktične priručnike za provedbu,\n\nciljane edukacije i radionice.\n\nTakav pristup istodobno bi osigurao visoku razinu zaštite potrošača i omogućio ujednačenu, troškovno prihvatljivu primjenu propisa za male poslovne subjekte. Smatramo da je to u interesu i potrošača i trgovaca, jer smanjuje rizik pogrešaka, neujednačene prakse i kasnijih sporova.\n\nZaključno, Udruga „Korana“ podržava cilj i sadržaj izmjena članka 34., ali smatra da je za njegovu učinkovitu i pravednu provedbu nužno osigurati razmjerno odgodno razdoblje te sustavnu tehničku i stručnu podršku obrtnicima i malim trgovcima. Time se postiže ravnoteža između visoke razine zaštite potrošača i realnih mogućnosti provedbe u praksi, što treba biti temelj svake kvalitetne regulacije."]
[70,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 34. ","Uz članak 34.\nHrvatska obrtnička komora ukazuje da se izmjenama znatno proširuje opseg i složenost predugovornih obavijesti, što predstavlja značajno administrativno i tehničko opterećenje za obrtnike, osobito za mikro i male subjekte, uključujući one koji nemaju vlastite mrežne stranice ili napredna digitalna rješenja.\nS obzirom na opsežnost novih obveza i potrebu prilagodbe različitim poslovnim modelima (online i offline poslovanje), predlažemo propisivanje odgodnog razdoblja primjene ove odredbe. Također smatramo nužnim osigurati tehničku i stručnu potporu obrtnicima, uključujući standardizirane predloške, digitalne alate, smjernice i edukacije, kako bi se omogućila pravodobna, ujednačena i troškovno prihvatljiva prilagodba novim zahtjevima, bez rizika nenamjernih povreda propisa."]
[71,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 36. ","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ podržava potrebu usklađivanja odredbi Zakona o zaštiti potrošača s posebnim propisima koji uređuju pojedine vrste financijskih usluga, osobito kada se radi o pravima potrošača na odustanak od ugovora sklopljenih na daljinu.\n\nS potrošačkog aspekta, ključno je da zakonski okvir bude jasan, predvidiv i međusobno usklađen, kako bi potrošač mogao bez dvojbi razumjeti svoja prava, a osobito rokove u kojima ta prava može ostvariti. Različito uređeni rokovi za raskid istovrsnih ili sličnih ugovora, bez jasnog normativnog razgraničenja, u praksi dovode do pravne nesigurnosti, pogrešnih tumačenja i nerijetko do gubitka prava potrošača zbog neinformiranosti.\n\nPosebno naglašavamo da su ugovori o životnom osiguranju i dobrovoljnom mirovinskom osiguranju dugoročni, složeni i financijski značajni ugovori, čije posljedice potrošač često ne može u potpunosti sagledati u trenutku sklapanja, osobito kada se ugovor sklapa sredstvima daljinske komunikacije. Dulji rok za odustanak u tim slučajevima predstavlja opravdanu i razmjernu zaštitnu mjeru, koja potrošaču omogućuje dodatno vrijeme za razmatranje odluke, usporedbu ponuda i eventualno savjetovanje.\n\nStoga smatramo opravdanim i potrošački prihvatljivim prijedlog Hrvatskog ureda za osiguranje da se u članku 93. stavku 1. izrijekom razlikuju rokovi za raskid, ovisno o vrsti financijske usluge, na način koji je već predviđen posebnim propisima. Time se ne umanjuje razina zaštite potrošača, već se ona povećava kroz jasnoću i pravnu ujednačenost, što je osobito važno u području financijskih usluga.\n\nUjedno naglašavamo da je nužno da ova razlika u rokovima bude jasno i vidljivo istaknuta u predugovornim obavijestima, kako bi potrošač već prije sklapanja ugovora bio upoznat s time koliki mu rok za odustanak stoji na raspolaganju."]
[72,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 36. ","Čl. 93. st. 1. - Budući Zakon o osiguranju u čl. 380. st. 5. toč. 5. propisuje da ugovaratelj osiguranja može odustati od ugovora o životnom osiguranju u roku od 30 dana od dana primitka obavijesti o sklapanju ugovora, predlažemo da se radi pravne ujednačenosti predmetna odredba u tom dijelu izmjeni, odnosno da ista glasi: „Svaki ugovor o financijskim uslugama sklopljen u okviru organiziranog sustava prodaje ili pružanja usluge sredstvom daljinske komunikacije potrošač može, ne navodeći za to razloge, raskinuti u roku od 14 dana odnosno u roku od 30 dana ako je riječ o ugovoru o životnom osiguranju i dobrovoljnom mirovinskom osiguranju.\""]
[73,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 37.","Udruga za zaštitu potrošača Grada Karlovca „Korana“ smatra da je komentar Hrvatskog ureda za osiguranje u potpunosti opravdan te ukazuje na ozbiljan problem pravne nejasnoće i unutarnje nekonzistentnosti članka 94. Prijedloga zakona, osobito u odnosu između stavka 1. i stavka 2.\n\nS potrošačkog aspekta, nije prihvatljivo da zakon propisuje dva različita režima prava na jednostrani raskid, a da pritom:\n\nnije jasno koja situacija aktivira koji stavak,\n\nnije jasno u čemu je stvarna razlika u težini povrede prava potrošača,\n\nniti zašto bi u jednom slučaju potrošač imao pravo na raskid u produljenom roku, a u drugom slučaju za cijelo vrijeme trajanja ugovora, iako se radi o informacijama koje su sve sastavni dio iste predugovorne obavijesti iz članka 88.\n\nPosebno problematičnim smatramo to što:\n\nstavak 1. propisuje produljeni rok za raskid (12 mjeseci i 14 dana) ako trgovac uopće ne dostavi obavijest iz članka 88.,\n\ndok stavak 2., pozivajući se na točku 17. iste te obavijesti, uvodi još šire pravo – raskid u bilo kojem trenutku tijekom trajanja ugovora,\na da pritom nije normativno objašnjeno zašto je izostanak jedne informacije “teža” povreda od izostanka cijele obavijesti.\n\nTakva konstrukcija:\n\nstvara pravnu nesigurnost za potrošače, koji ne mogu jasno razumjeti svoja prava,\n\notvara prostor za različita i proizvoljna tumačenja u praksi (inspekcije, sudovi),\n\nte dugoročno može dovesti do slabljenja zaštite potrošača, jer nejasne norme često djeluju obeshrabrujuće.\n\nUdruga Korana smatra da cilj zakonodavca mora biti jasan, hijerarhijski uređen i logičan sustav sankcija za povredu obveza informiranja, pri čemu opseg prava potrošača mora biti razmjeran težini povrede, ali i nedvosmisleno propisan."]
[74,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 37.","Čl. 94. st. 2. - Nije jasno što ovaj stavak regulira u odnosu na prethodni stavak ovog članka. U stavku 1. se propisuje pravo na jednostrani raskid u \"produljenom\" roku od 12 mjeseci i 14 dana u slučaju da trgovac ne dostavi potrošaču obavijest iz čl. 88. \nBudući je i točka 17. koje se spominje u stavku 2. također sastavni dio navedene obavijesti, nije jasna korelacija ova dva stavka, a što je od velike važnosti obzirom je u drugom stavku propisano pravo na jednostrani raskid ugovora za cijelo vrijeme njegova trajanja."]
[75,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 38.","Udruga Korana razmotrila je zaprimljene prijedloge vezane uz izmjene članka 95. Zakona o zaštiti potrošača te iznosi sljedeće očitovanje.\n\nU odnosu na prijedlog zamjene izraza „prenosive obveznice“ izrazom „prenosivi vrijednosni papiri“ u točki 1., Udruga Korana podržava navedenu izmjenu radi terminološke usklađenosti s Direktivom (EU) 2023/2673 i važećim financijskim zakonodavstvom. Smatramo da se radi o tehničkoj i opravdanoj izmjeni koja doprinosi pravnoj jasnoći bez umanjenja razine zaštite potrošača.\n\nU odnosu na prijedlog potpunog isključenja prava potrošača na jednostrani raskid ugovora o obveznim osiguranjima u prometu, Udruga Korana razumije potrebu zaštite trećih osoba u prometu i osiguranja kontinuiteta osigurateljne zaštite sukladno posebnom propisu. Međutim, smatramo da potpuno i bezuvjetno isključenje prava na jednostrani raskid nije razmjerno rješenje.\n\nNaime, u praksi postoje situacije u kojima raskid ugovora sklopljenog na daljinu ili izvan poslovnih prostorija ne dovodi do prekida obvezne osigurateljne zaštite (primjerice, kada potrošač istodobno ima ugovoreno drugo važeće osiguranje ili kada se raskid provodi uz osiguranu zamjenu osiguratelja). U takvim slučajevima ne postoji stvarni rizik za treće osobe, dok bi potrošaču bilo neopravdano uskraćeno zakonom zajamčeno pravo.\n\nStoga predlažemo preciznije i razmjernije normiranje ove iznimke, na način da se pravo na jednostrani raskid isključi samo u slučajevima u kojima bi raskid doveo do prekida obvezne osigurateljne zaštite propisane posebnim zakonom.\n\nU tom smislu predlažemo da se točka 4. članka 95. formulira kako slijedi:\n\n„4. sklopljen ugovor o obveznim osiguranjima u prometu, osim u slučaju kada potrošač dokaže da je za isto prijevozno sredstvo osigurana neprekinuta osigurateljna zaštita kod drugog osiguratelja ili kada raskid ne dovodi do prekida obveznog osiguranja propisanog posebnim zakonom.“\n\nNadalje, u odnosu na prijedlog izmjene terminologije u točki 2. članka 95., Udruga Korana podržava zamjenu izraza „kratkoročna polica osiguranja“ izrazom „kratkoročni ugovor o osiguranju“, radi terminološke usklađenosti sa Zakonom o osiguranju i izbjegavanja pravnih nejasnoća.\n\nZaključno, Udruga Korana smatra da iznimke od prava na jednostrani raskid moraju biti jasno, precizno i razmjerno propisane, uz očuvanje visoke razine zaštite potrošača i istodobno poštovanje legitimnih ciljeva javnog interesa."]
[76,"DARIO MILIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 38.","Dario Milić, punomoćnik po zaposlenju, ispred Zagrebačke banke d.d.: Predlažemo da se u članku 38. Nacrta prijedloga zakona o izmjenama i dopunama  Zakona o zaštiti potrošača kojim se mijenja čl. 95. Zakona  o zaštiti potrošača u točki 1. zamijene „prenosive obveznice“ s „prenosivi vrijednosni papiri“, a kako bi se dosljedno prenijela odredba članka 16.b stavak 2. točka (a) alineja 3. Direktive (EU) 2023/2673."]
[77,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 38.","Predlaže se u ovom članku onemogućiti potrošačima pravo na jednostrani raskid ugovora o obveznim osiguranjima u prometu. \nNaime, primjenom čl. 4. st.1. Zakona o obveznim osiguranjima u prometu (dalje u tekstu: ZOOP) vlasnik prijevoznog sredstva dužan je za osiguranja iz čl. 2. st. 1. ZOOP-a, a prije uporabe prijevoznog sredstva u prometu, sklopiti ugovor o osiguranju te ga obnavljati sve dok je prijevozno sredstvo u prometu. Iz navedene zakonske odredbe ZOOP-a proizlazi da je zakonodavac propisao obvezu vlasnicima prijevoznih sredstava imati kontinuiranu osigurateljnu zaštitu svoje odgovornosti, kao i kontinuirano osiguravati putnike u javnom prometu od posljedica nesretnog slučaja kako bi se osigurala kontinuirana zaštita prava trećih osoba u prometu. \n\nNadalje, ZOOP također ne radi razliku u pogledu razlikovanja kategorija vlasnika prijevoznih sredstava koji imaju obvezu sklapanja i obnavljanja ugovora o obveznim osiguranjima u prometu, slijedom čega se predlaže zakonski onemogućiti pravo na jednostrani raskid ugovora svim vlasnicima prijevoznih sredstava. \nU protivnom, omogućavanjem prava na jednostrani raskid vlasnicima prijevoznih sredstava koji potpadaju pod kategoriju potrošača primjenom ZZP-u došlo bi do dovođenja istih u neravnopravan položaj u odnosu vlasnike prijevoznih sredstava koji ne potpadaju pod kategoriju potrošača primjenom ZZP-a i koji primjenom trenutno predloženog zakonskog rješenja ne mogu ostvariti pravo na jednostrani raskid ugovora. Posljedica navedenog je dovođenje u neravnopravan položaj trećih oštećenih osoba u prometu koje ne bi mogle ostvariti naknadu štete jer je vlasnik prijevoznog sredstva (potrošač po ZZP-u) zbog ostvarivanja prava na jednostrani raskid ugovora ostao bez osigurateljne zaštite.\n\nSlijedom navedenog prijedlog teksta ovog članka glasio bi: \n„Potrošač nema pravo na jednostrani raskid ugovora predviđen člankom 93. ovoga Zakona ako je:\n1. sklopljen ugovor o financijskim uslugama čija cijena ovisi o promjenama na financijskom tržištu koje su izvan utjecaja trgovca do čega može doći tijekom trajanja roka za raskid ugovora iz članka 93. stavka 1. ovoga Zakona, kao što su usluge koje se odnose na kupoprodaju strane valute, instrumente novčarskog tržišta, prenosive obveznice, udjele u investicijskim fondovima, usluge povezane s kriptoimovinom, ročnice, uključujući usporedive instrumente s ugovorenom gotovinskom namirom; kamatni terminski ugovor; kamatne, valutne i dioničke zamjene te opcije stjecanja ili otuđenja nekog od prethodno navedenih instrumenata, uključujući ekvivalentne instrumente koji se namiruju gotovinskim sredstvima, a posebice opcije na valute i kamatne stope\n2. sklopljen ugovor o osiguranju putnika i prtljage ili neka druga kratkoročna polica osiguranja koja se sklapa na rok kraći od mjesec dana\n3. ugovor koji su obje ugovorne strane u potpunosti ispunile na izričit zahtjev potrošača prije nego što je potrošač iskoristio svoje pravo na raskid ugovora iz ovoga članka.\n4. sklopljen ugovor o obveznim osiguranjima u prometu.“\n\n\nČl. 95. toč. 2. - Predlažemo umjesto kratkoročna polica osiguranja napisati kratkoročni ugovor o osiguranju s obzirom da je isto ispravna terminologija prema Zakonu o osiguranju."]
[78,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 39.","Udruga Korana razmotrila je prijedlog dopune članka 96. Zakona o zaštiti potrošača koji se odnosi na započinjanje ispunjenja ugovora prije isteka roka za jednostrani raskid te daje sljedeće očitovanje.\n\nUdruga Korana razumije intenciju zakonodavca da se osigura visoka razina zaštite potrošača zahtjevom za izričitim pristankom na započinjanje ispunjenja ugovora prije isteka roka za jednostrani raskid. Međutim, smatramo da važeća formulacija članka 96. ne uzima u dovoljnoj mjeri u obzir opća pravila obveznog prava, kao ni stvarne i uobičajene obrasce ponašanja potrošača u praksi.\n\nZakon o obveznim odnosima jasno propisuje da se volja može očitovati izravno ili neizravno, uključujući i konkludentne radnje, koje predstavljaju ravnopravan i pravno valjan način očitovanja volje. U pojedinim vrstama ugovora, osobito ugovorima o osiguranju i drugim financijskim uslugama, određene radnje potrošača – poput plaćanja premije ili druge ugovorene novčane obveze – uobičajeno i razumljivo predstavljaju prihvaćanje ponude i namjeru ispunjenja ugovora.\n\nPotpuno isključivanje mogućnosti priznanja konkludentnih radnji kao valjanog izraza volje može dovesti do pravne nesigurnosti, situacija u kojima se ugovorni odnos faktično izvršava, ali se formalno osporava njegov početak, kao i do nepotrebnih sporova na štetu i potrošača i trgovaca.\n\nIstodobno, Udruga Korana naglašava da priznavanje konkludentnih radnji ne smije dovesti do smanjenja razine zaštite potrošača. Stoga je nužno da iz takve radnje nedvojbeno i s dovoljnom sigurnošću proizlazi namjera potrošača za ispunjenjem ugovora, uz zadržavanje prava potrošača na jednostrani raskid u zakonom propisanom roku.\n\nSlijedom navedenog, Udruga Korana podržava dopunu članka 96. uz jasno i restriktivno normiranje te predlaže da se članak 96. izmijeni kako slijedi:\n\n„Trgovac može započeti s ispunjenjem ugovora prije isteka roka za jednostrani raskid ugovora iz članka 93. ovoga Zakona uz izričiti pristanak potrošača ili uz konkludentnu radnju potrošača iz koje nedvojbeno proizlazi njegova namjera ispunjenja ugovora.”\n\nSmatramo da ovakvo rješenje osigurava bolju pravnu jasnoću, usklađenost s općim pravilima obveznog prava te ravnotežu između zaštite potrošača i pravne sigurnosti ugovornih odnosa."]
[79,"HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 39.","Predlaže se dopuniti članak 96. na način da se, uz izričiti pristanak potrošača, kao valjani iskaz volje prizna i konkludentna radnja iz koje se s dovoljnom sigurnošću može zaključiti postojanje volje potrošača za sklapanjem ugovora i njegovim ispunjenjem.\nNaime, važeći tekst članka 96. ograničava mogućnost započinjanja ispunjenja ugovora isključivo na slučajeve izričitog pristanka potrošača, što nije u skladu s općim pravilima obveznog prava niti s uobičajenim obrascima ponašanja potrošača. Zakon o obveznim odnosima (čl. 249.) izričito propisuje da se volja može očitovati izravno ili neizravno, odnosno konkludentnim radnjama, koje su pravno relevantan i ravnopravan oblik očitovanja volje.\nPosebno se ističe da je u ugovorima o osiguranju plaćanje premije tipična, očekivana i potrošaču razumljiva konkludentna radnja kojom se prihvaća ponuda osiguratelja. Takvo rješenje dodatno je potvrđeno člankom 927. Zakona o obveznim odnosima, prema kojem ugovorni odnos iz osiguranja može nastati i samim plaćanjem premije. Time zakonodavac već priznaje da upravo ta radnja proizvodi učinke izjave volje.\nUvažavanje konkludentnih radnji kao izraza pristanka u članku 96. pridonosi načelu povjerenja u pravni poredak jer potrošač može opravdano očekivati da će njegovo stvarno i jasno očitovano ponašanje – osobito poduzimanje radnje koja za njega ima financijski učinak – biti pravno priznato. Istodobno se ne umanjuje razina zaštite potrošača, budući da se i dalje zahtijeva da iz konkludentne radnje nedvojbeno proizlazi namjera ispunjenja ugovora, a potrošaču i nadalje stoji na raspolaganju pravo na jednostrani raskid u zakonom propisanom roku.\nSlijedom navedenog, predlaže se izmjena članka 96. kako slijedi:\n„Trgovac može započeti s ispunjenjem ugovora prije isteka roka za jednostrani raskid ugovora iz članka 93. ovoga Zakona uz izričiti pristanak potrošača ili uz konkludentnu radnju iz koje nedvojbeno proizlazi namjera ispunjenja ugovora.”"]
[80,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 42.","Udruga Korana pozdravlja izmjene članka 99. kojima se dodatno jača zaštita potrošača u digitalnom okruženju, osobito kroz zabranu zavaravajućeg dizajna mrežnih sučelja te obvezu da postupak raskida ugovora ne bude složeniji od postupka njegova sklapanja. Smatramo da se radi o važnom koraku u sprječavanju tzv. „dark patterna“ i drugih manipulativnih praksi koje u praksi znatno otežavaju ostvarivanje potrošačkih prava.\n\nMeđutim, Udruga Korana smatra da predložene izmjene nisu u potpunosti dostatne bez jasne i izričite obveze trgovca da na mrežnom sučelju transparentno i nedvojbeno navede svoj pravni identitet.\n\nU praksi se potrošači i dalje često susreću s mrežnim sučeljima na kojima nisu jasno navedeni osnovni identifikacijski podaci trgovca, što otežava ili onemogućuje ostvarivanje prava na raskid ugovora, podnošenje prigovora, korištenje alternativnih mehanizama rješavanja sporova te pristup sudskoj zaštiti. Takva netransparentnost osobito je problematična u kontekstu prekogranične prodaje i digitalnih platformi.\n\nStoga Udruga Korana podržava prijedlog dopune članka 99. novim stavkom 3., kojim bi se propisala obveza trgovca da na mrežnom sučelju jasno, vidljivo i lako dostupno navede svoje potpune pravne identifikacijske podatke, sukladno podacima iz službenih registara.\n\nSmatramo da je ova obveza razmjerna, nužna i u skladu s ciljevima Zakona o zaštiti potrošača, jer osigurava minimalnu razinu transparentnosti i odgovornosti trgovca, a istodobno ne predstavlja nerazmjerno administrativno opterećenje.\n\nSlijedom navedenog, predlažemo da se članak 99. dopuni novim stavkom 3. koji glasi:\n\n„(3) Trgovac je dužan na mrežnom sučelju jasno, vidljivo i lako dostupno navesti svoje potpune pravne identifikacijske podatke, sukladno podacima pod kojima je upisan u odgovarajuće službene registre, uključujući najmanje naziv pravnog subjekta, pravni oblik, sjedište, porezni identifikacijski broj (OIB) ili drugi jednakovrijedan identifikator, kako bi se mogla nedvojbeno utvrditi njegova pravna osobnost i odgovornost, osobito u svrhu ostvarivanja prava potrošača na raskid ugovora i sudsku zaštitu.“\n\nUdruga Korana smatra da bi ovakva dopuna dodatno ojačala učinkovitost članka 99. i doprinijela stvarnoj, a ne samo formalnoj zaštiti potrošača u digitalnom okruženju."]
[81,"ANDREJ STEVEN HORVAT","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 42.","(3) Trgovac je dužan na mrežnom sučelju jasno, vidljivo i lako dostupno navesti svoje potpune pravne identifikacijske podatke, sukladno podacima pod kojima je upisan u odgovarajuće službene registre, uključujući najmanje naziv pravnog subjekta, pravni oblik, sjedište, porezni identifikacijski broj (OIB) ili drugi jednakovrijedan identifikator, kako bi se mogla nedvojbeno utvrditi njegova pravna osobnost i odgovornost, osobito u svrhu ostvarivanja prava potrošača na raskid ugovora i sudsku zaštitu."]
[82,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 44.","Udruga Korana razmotrila je predložene izmjene koje se odnose na pravo potrošača na popravak robe te daje sljedeće očitovanje.\n\nUdruga Korana podržava jačanje prava potrošača na popravak, osobito u kontekstu ciljeva održivosti, smanjenja otpada i produženja vijeka trajanja proizvoda. Smatramo da pravo na popravak mora biti stvarno, provedivo i razumljivo potrošačima u praksi, a ne samo formalno propisano.\n\nU tom smislu, podržavamo prijedloge da se u članku 112.b riječ „može“ zamijeni riječju „mora“, kako bi serviser bio obvezan, na zahtjev potrošača, besplatno dostaviti Europski obrazac za informacije o popravku. Iskustva udruga za zaštitu potrošača pokazuju da neobvezujuće formulacije u praksi često dovode do uskraćivanja prava potrošačima, koji pritom nisu uvijek upoznati s postojanjem tog obrasca niti s njegovim značenjem.\n\nKako bi pravo bilo učinkovito, smatramo da je nužno:\n\njasno propisati obvezu servisera na dostavu obrasca, te\n\nstaviti teret dokazivanja o ispunjenju te obveze na servisera.\n\nU suprotnom, postoji rizik da pravo potrošača ostane iluzorno.\n\nTakođer, podržavamo prijedlog da se u članku 112.f jasno propiše minimalni rok u kojem proizvođači moraju osiguravati dostupnost rezervnih dijelova i alata za popravak, primjerice najmanje 7 godina od dana proizvodnje za određene kategorije proizvoda. U praksi se često događa da se proizvodi ne mogu popraviti neposredno nakon isteka jamstvenog roka zbog nedostupnosti dijelova, što potrošače prisiljava na kupnju novog proizvoda i dovodi do nepotrebnog stvaranja otpada.\n\nIstodobno, Udruga Korana smatra opravdanim da se u okviru članka 44. uvaže i objektivne okolnosti na strani servisera, osobito mikro i malih subjekata, u situacijama kada zbog nepredvidivih i objektivnih razloga (poput naglog rasta cijena rezervnih dijelova ili njihove nedostupnosti na tržištu) više nije moguće zadržati prvotno ponuđene uvjete popravka.\n\nU takvim slučajevima smatramo razmjernim rješenjem omogućiti:\n\nprilagodbu uvjeta popravka ili\n\nodustajanje od popravka,\nuz pravodobno i jasno obavještavanje potrošača, bez financijske štete za potrošača.\n\nSlijedom navedenog, Udruga Korana smatra da je potrebno istodobno:\n\nojačati obveze servisera i proizvođača kako bi se pravo na popravak moglo stvarno ostvarivati, i\n\nosigurati razmjernost i pravnu sigurnost za servisere u situacijama koje su izvan njihove kontrole.\n\nTakav uravnotežen pristup doprinosi i učinkovitoj zaštiti potrošača i održivosti sustava popravaka u praksi."]
[83,"HRVATSKA OBRTNIČKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 44.","Uz članak 44.\nPredloženo uređenje trebalo bi jasnije uzeti u obzir situacije u kojima serviser, i uz dužnu pažnju, ne može zadržati prvotno ponuđene uvjete zbog objektivnih i nepredvidivih promjena, poput naglog rasta cijena rezervnih dijelova ili njihove nedostupnosti na tržištu. Bez takve iznimke serviser se dovodi u nepovoljan i nerazmjeran položaj, jer snosi rizike koji su izvan njegove kontrole. Razumno je osigurati mogućnost prilagodbe uvjeta ili odustajanja od popravka uz pravodobno obavještavanje potrošača, čime se postiže ravnoteža između zaštite potrošača i održivosti poslovanja servisera, osobito mikro i malih subjekata."]
[84,"VLADO BILJARSKI","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 44.","U dijelu koji se odnosi na Europski obrazac za informacije o popravku robe (čl. 112.b t.1.) umjesto “može” trebalo bi stajati “mora” dostaviti potrošaču obrazac, uz teret dokaza na serviseru, ili regulirati dodatno na način da je o ovom pravu serviser dužan prethodno obavijestiti potrošača po primitku njegova zahtjeva za popravak, a prije sklapanja ugovora, uz teret dokaza na serviseru  - jer potrošač neće biti uvijek upoznat da ima ovo pravo.\n\nTakođer, u članku 112.f ostaviti tekst, uz dodatno reguliranje minimalnog roka u kojem proizvođač mora osigurati rezervne dijelove i alate za popravak od minimalno 7 godina, za određene kategorije proizvoda, o kojem potrošač mora biti obaviješten prije kupovine."]
[85,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 44.","Podržavamo komentar Hrvatske udruge za zaštitu potrošača u vezi članka 112.b i 112.f. Smatramo da je nužno zamijeniti riječ „može“ s „mora“ kako bi pravo potrošača na dobivanje Europskog obrasca za informacije o popravku bilo stvarno i provedivo, a ne samo formalno.\n\nTakođer, potrebno je jasno propisati minimalni rok u kojem proizvođači moraju osiguravati rezervne dijelove i alate za popravak, primjerice najmanje 7 godina od dana proizvodnje, kako bi se spriječila praksa prerane nepopravljivosti proizvoda i nepotrebno stvaranje otpada.\n\nJasne i obvezujuće zakonske odredbe ključne su za učinkovitu zaštitu potrošača i ostvarenje ciljeva prava na popravak."]
[86,"ANA KNEŽEVIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 44.","Članak 112.b riječ \"može \" treba zamijeniti sa riječi \"mora\" tako da odredba glasi:\nServiser mora potrošačima besplatno , na njihov zahtjev dostaviti Europski obrazac za informacije o popravku.\nObrazloženje:\nMože znači da i ne mora , a udruge za zaštitu potrošača su svjedoci prijava potrošača da i ono što u Zakonu stoji da trgovac ili serviser mora ne funkcionira u praksi , pa ako ova odredba ostane ovakva neće potrošačima ništa značiti , jer ako potrošač zatraži Europski obrazac , a serviser ga odbije dati  , sa obrazloženjem da ga sukladno zakonskoj odredbi ne mora dati , potrošač zapravo ima samo iluzorno pravo.\nZakonska odredba mora biti jasna i nedvosmislena , a ova nije takva  i stoga ju treba promijeniti.\nČlanak 112. f treba nadopuniti na sljedeći način:\nProizvođač-tvorac rezervne dijelove i alate za popravak mora osiguravati najmanje 7 godina od dana proizvodnje.\nObrazloženje:\nMora se definirati određeni rok u kojem  proizvođači moraju osigurati rezervne dijelove i alate , jer to najčešće rade 2 godine , koliko traje jamstveni rok , a ako se nešto pokvari protekom tog roka serviseri odgovaraju potrošačima da ne mogu popraviti jer više nema takvih rezervnih dijelova , pa onda takvi proizvodi završavaju na otpadu.\nAna Knežević - Hrvatska udruga za zaštitu potrošača"]
[87,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 54.","Udruga Korana razmotrila je izmjene članka 149. stavka 1. točaka 38. i 39. te daje sljedeće očitovanje.\n\nUdruga Korana smatra da su jasnoća i preciznost prekršajnih odredbi od osobite važnosti, jer upravo one imaju izravne posljedice i za trgovce i za učinkovitu zaštitu potrošača. Nejasno ili nedovoljno usklađeno normiranje dovodi do pravne nesigurnosti, neujednačene prakse nadzornih tijela i otežanog ostvarivanja potrošačkih prava.\n\nU tom smislu, Udruga Korana dijeli zabrinutost da točka 38. nije u potpunosti jasno usklađena s materijalnim odredbama Zakona, budući da se u njoj navodi samo roba kojoj ističe rok uporabe, dok se istodobno upućuje na članak 24. stavak 1., koji izričito obuhvaća i lako pokvarljivu robu. Smatramo da je nužno ujednačiti terminologiju i opseg ovih odredbi kako bi bilo jasno na koje kategorije robe se prekršajna odgovornost odnosi.\n\nDodatno, Udruga Korana ukazuje da je točka 39. problematična zbog nedostatne normativne jasnoće u pogledu obveza isticanja cijena kod posebnog oblika prodaje zbog isteka roka uporabe. Naime, važeće i predložene odredbe jasno uređuju:\n\nnačin isticanja cijena kod postupnog i bez prekida dodatnog snižavanja (članak 24. stavak 2.), te\n\nnačin isticanja cijena za lako pokvarljivu robu (članak 19. stavak 5. točka 1.),\n\nmeđutim nije jasno i nedvosmisleno propisano kako se cijene moraju isticati u slučaju posebnog oblika prodaje robe kojoj ističe rok uporabe kada ne postoji postupno dodatno snižavanje cijene.\n\nU takvoj situaciji, propisivanje prekršajne odgovornosti bez jasne i prethodno određene obveze ponašanja nije prihvatljivo, jer potrošači ne dobivaju ujednačenu i razumljivu informaciju o cijenama, a trgovci se izlažu sankcijama temeljem nepreciznih normi.\n\nSlijedom navedenog, Udruga Korana smatra nužnim:\n\njasno ujednačiti terminologiju u točki 38. s člankom 24. stavkom 1., tako da nedvojbeno obuhvaća i lako pokvarljivu robu, te\n\nprethodno jasno normirati obvezu isticanja cijena kod posebnog oblika prodaje zbog isteka roka uporabe (osobito u članku 24.), prije nego što se takvo ponašanje sankcionira prekršajnim odredbama.\n\nTek uz takvu doradu moguće je osigurati pravnu sigurnost, učinkovitu zaštitu potrošača i razmjernu primjenu prekršajnih sankcija."]
[88,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 54.","Udruženje trgovine HGK u odnosu na izmjenu članka 149. stavka 1. t. 38. i 39., koji se mijenja ovim člankom Prijedloga, ističe sljedeće: \"Kod t. 38. je nejasno odnosi li se predmetna točka i na lako pokvarljivu robu. Naime, spominje se samo roba kojoj ističe rok uporabe, a istovremeno se navodi čl. 24. st. 1. koji obuhvaća (i navodi) lako pokvarljivu robu. Prijedlog je ujednačiti predmetnu točku i čl. 24. st. 1.\n\nKod točke 39. je pak problematično što se između ostalog navodi da će se trgovac-pravna osoba kazniti ako tijekom posebnog oblika prodaje koji je odredio zato što joj ističe rok uporabe ne ističe cijenu na način uređen člankom 24. st. 3. Naime, kao što smo naveli u komentaru u odnosu na čl. 24. st. 3., predmetni stavak propisuje način isticanja cijene u slučaju čl. 24. st. 2. (postupno i bez prekida dodatno snižavanje – i za robu kojoj ističe rok uporabe i za lako pokvarljivu robu) te čl. 19. st. 5. t. 1. koji se odnosi na lako pokvarljivu robu, a ne navodi se 19. st. 5. t. 2. odnosno posebni oblik prodaje zbog isteka roka uporabe (kad nema postupnog dodatnog sniženja iz 24. st. 2.).\nDakle, nigdje nije eksplicitno propisan način isticanja cijena kod posebnog oblika prodaje zbog isteka roka uporabe. Znamo da za navedeni slučaj ne vrijedi označavanje iz 19. 4., ali nije propisano što je obveza isticanja (osim kada se radi o posebnom obliku prodaje zbog isteka roka uporabe kada imamo postepeno dodatno sniženje robe – čl. 24. st. 2.). Potrebna dorada u skladu s doradom čl. 24. st. 3.\""]
[89,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 55.","Udruga Korana pozdravlja uvođenje postotnih novčanih kazni za raširene i prekogranične povrede kolektivnih interesa potrošača, jer takav model sankcioniranja može imati stvarni odvraćajući učinak, osobito prema velikim tržišnim sudionicima čija je ekonomska snaga takva da fiksne kazne često nemaju preventivni učinak.\n\nMeđutim, Udruga Korana smatra nužnim da se u samom zakonskom tekstu jasno i izričito propišu kriteriji za odmjeravanje visine novčane kazne, kako bi se osigurala razmjernost, pravna sigurnost i ujednačena primjena zakona u praksi. Bez jasno propisanih kriterija postoji rizik neujednačenog sankcioniranja, kao i mogućnost nerazmjernog opterećenja manjih trgovaca u odnosu na težinu i stvarne učinke povrede.\n\nSmatramo da bi zakon trebao izrijekom propisati da se pri određivanju visine postotne novčane kazne uzimaju u obzir najmanje sljedeći kriteriji:\n\nveličina i ekonomska snaga trgovca,\n\ntežina i opseg povrede,\n\ntrajanje povrede,\n\nbroj pogođenih potrošača,\n\npostojanje ponavljanja istih ili sličnih povreda,\n\nstupanj suradnje trgovca s nadležnim tijelima nakon utvrđene povrede.\n\nTakvo normiranje doprinijelo bi pravnoj predvidljivosti i spriječilo arbitrarnost u izricanju sankcija, uz zadržavanje snažnog odvraćajućeg učinka prema ozbiljnim i sustavnim povredama potrošačkih prava.\n\nU odnosu na prijedlog uvođenja rezultatski uvjetovanog poticajnog mehanizma za udruge za zaštitu potrošača i odvjetnike koji postupaju u interesu potrošača, Udruga Korana razumije potrebu jačanja učinkovitosti nadzora u uvjetima ograničenih administrativnih kapaciteta nadležnih tijela te činjenicu da velik broj povreda u praksi ostaje neprijavljen ili nedovoljno dokumentiran.\n\nUdruga Korana smatra da takav mehanizam može biti prihvatljiv isključivo pod strogo propisanim i transparentnim uvjetima, kako ne bi došlo do narušavanja povjerenja u sustav zaštite potrošača. Posebno je važno da:\n\npravo na isplatu bude isključivo vezano uz pravomoćno okončan postupak i stvarnu naplatu kazne,\n\nisplata ne utječe na neovisnost nadzornih i sudskih tijela,\n\niznos bude razmjerno ograničen,\n\npostupak ostvarivanja prava bude jasno i restriktivno uređen podzakonskim aktom.\n\nSmatramo da ovakav, strogo rezultatski uvjetovan model, ne predstavlja privatno sankcioniranje niti nagrađivanje prijava neovisno o ishodu, već može predstavljati provedbeni instrument kojim se jača stvarna učinkovitost zaštite kolektivnih interesa potrošača, uz zadržavanje pretežitog dijela naplaćenih kazni u državnom proračunu.\n\nZaključno, Udruga Korana podržava jačanje odvraćajućeg učinka sankcija i učinkovitosti nadzora, ali ističe da je nužno:\n\njasno normirati kriterije za odmjeravanje kazni u samom zakonu, te\n\nosigurati da svi dodatni provedbeni mehanizmi budu razmjerni, transparentni i usmjereni isključivo na zaštitu javnog interesa i potrošačkih prava."]
[90,"DRUŠTVO POTROŠAČICA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 55.","Kao udruga za zaštitu potrošača pozdravljamo uvođenje postotnih novčanih kazni za raširene i prekogranične povrede kolektivnih interesa i prava potrošača, jer takve sankcije mogu imati stvarni odvraćajući učinak, osobito prema velikim trgovcima i tržišnim sudionicima.\n\nMeđutim, smatramo da je nužno u samoj zakonskoj odredbi izričito propisati kriterije za odmjeravanje visine novčane kazne kako bi se osigurala razmjernost, pravna sigurnost i ujednačena primjena zakona u praksi. Predlažemo da se kao obvezni kriteriji utvrde najmanje: veličina i ekonomska snaga trgovca, težina i opseg povrede, trajanje povrede, broj pogođenih potrošača te ponavljanje istih ili sličnih povreda.\n\nBez jasno propisanih kriterija postoji rizik neujednačenog sankcioniranja i nerazmjernog opterećenja manjih trgovaca, što može dovesti do pravne nesigurnosti i osporavanja izrečenih kazni. Stoga je važno da se navedeni kriteriji jasno i nedvosmisleno ugrade u zakonski tekst."]
[91,"ANDREJ STEVEN HORVAT","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 55.","(5) Ako je prekršajni ili sudski postupak zbog povrede odredaba ovoga Zakona pokrenut temeljem prijave udruge za zaštitu potrošača ili odvjetnika koji postupa u interesu potrošača, a postupak pravomoćno završi izricanjem i naplatom novčane kazne, podnositelju prijave pripada pravo na dio naplaćenog iznosa kazne.\n\n(6) Iznos iz stavka 5. ovoga članka iznosi 10 % stvarno naplaćene novčane kazne, a isplaćuje se iz državnog proračuna Republike Hrvatske.\n\n(7) Pravo iz stavka 5. ovoga članka ne utječe na ovlasti nadležnih tijela za provođenje nadzora, vođenje postupka i odlučivanje o sankcijama.\n\n(8) Ministar nadležan za područje zaštite potrošača pravilnikom propisuje postupak ostvarivanja prava na isplatu iz stavka 5. ovoga članka, potrebnu dokumentaciju te rokove isplate."]
[92,"ANDREJ STEVEN HORVAT","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 55.","Ovim se prijedlogom uvodi ograničeni i kontrolirani poticajni mehanizam za udruge za zaštitu potrošača i odvjetnike koji aktivno sudjeluju u otkrivanju i procesuiranju povreda Zakona o zaštiti potrošača. U praksi, nadzorna tijela raspolažu ograničenim resursima, dok istodobno postoji značajan broj povreda koje ostaju neprijavljene ili nedovoljno dokumentirane.\n\nPredloženim rješenjem:\n- potiče se podnošenje kvalitetnih, utemeljenih i provjerljivih prijava,\n- osnažuje se financijska stabilnost udruga za zaštitu potrošača, bez dodatnog opterećenja državnog proračuna,\n- povećava se učinkovitost nadzora i naplate kazni,\n- država zadržava 90 % naplaćenog iznosa kazne, čime ostvaruje neto fiskalni dobitak.\n\nMehanizam je u cijelosti rezultatski uvjetovan, pravo na isplatu nastaje isključivo nakon pravomoćno okončanog postupka i stvarne naplate kazne, čime se sprječava zlouporaba i osigurava razmjernost mjere.\n\nIako pravo Europske unije ne propisuje jedinstveni, horizontalni model izravne novčane nagrade za podnošenje prijava povreda potrošačkog prava, u pravnim sustavima država članica široko su prihvaćeni različiti funkcionalno ekvivalentni mehanizmi kojima se potiče aktivno sudjelovanje udruga i drugih ovlaštenih subjekata u otkrivanju i procesuiranju povreda propisa.\n\nTi mehanizmi uključuju, među ostalim, institucionalno financiranje potrošačkih udruga, pravo na naknadu troškova i dodatne sudske naknade, kolektivne tužbe, kao i dopuštene modele financiranja postupaka putem trećih osoba, pri čemu je zakonodavac izrijekom priznao da učinkovita provedba potrošačkog prava zahtijeva i odgovarajuće financijske poticaje.\n\nPredložena mjera ne uvodi pravo na nagradu neovisno o ishodu postupka, već isključivo rezultatski uvjetovano sudjelovanje u dijelu stvarno naplaćene novčane kazne, čime se osigurava razmjernost, sprječava zlouporaba i zadržava puna neovisnost nadzornih i sudskih tijela. Time se predloženo rješenje uklapa u temeljna načela prava Europske unije o učinkovitosti, odvraćajućem učinku sankcija i osiguranju stvarne provedbe potrošačkog prava, uz istodobno ostvarenje pozitivnog fiskalnog učinka za državni proračun.\n\nStoga se ne radi o odstupanju od europske pravne stečevine, već o nacionalnoj provedbenoj mjeri koja je u skladu s postojećom praksom država članica i ciljevima prava Europske unije.\n\nPravo Europske unije državama članicama prepušta izbor konkretnih provedbenih mehanizama kojima se osigurava djelotvorna primjena potrošačkog prava, uz uvjet da su ti mehanizmi učinkoviti, proporcionalni i odvraćajući, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda Europske unije. Načelo effet utile zahtijeva da nacionalni propisi budu oblikovani tako da stvarno omogućuju ostvarenje ciljeva prava Unije, a ne da ostanu ograničeni na formalnu ili teorijsku razinu.\n\nU tom smislu, predložena mjera predstavlja provedbeni instrument kojim se jača stvarna učinkovitost nadzora i sankcioniranja povreda potrošačkog prava, osobito u okolnostima ograničenih administrativnih kapaciteta nadležnih tijela i visoke razine asimetrije informacija između trgovaca i potrošača. Bez dodatnih poticajnih mehanizama, značajan broj povreda ostaje neotkriven ili neprocesuiran, čime se narušava odvraćajući učinak sankcija predviđenih pravom Europske unije.\n\nNačelo proporcionalnosti dodatno je osigurano činjenicom da se pravo na isplatu dijela naplaćene kazne ne dodjeljuje automatski niti unaprijed, već isključivo nakon pravomoćno utvrđene povrede i stvarne naplate novčane kazne, te u ograničenom iznosu koji ne dovodi u pitanje osnovnu fiskalnu svrhu sankcije. Predloženi postotak zadržava pretežiti dio kazne u državnom proračunu, čime se očuva javni interes i fiskalna stabilnost.\n\nNadalje, predložena mjera ne utječe na neovisnost nadzornih tijela ni sudova, ne stvara obvezu pokretanja postupka, niti uvodi privatno sankcioniranje, već isključivo potiče dostavu kvalitetnih i utemeljenih prijava, čime se unapređuje ukupna razina usklađenosti tržišta s pravom Europske unije. Time se osigurava usklađenost s temeljnim zahtjevima prava Unije o učinkovitoj provedbi, odvraćanju od povreda i zaštiti potrošača.\n\nSlijedom navedenog, predloženo rješenje predstavlja razmjernu i dopuštenu nacionalnu provedbenu mjeru koja doprinosi punoj učinkovitosti prava Europske unije (effet utile), bez zadiranja u njegove temeljne postavke ili narušavanja ravnoteže javnog i privatnog interesa."]
[93,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 57.","Udruga Korana razmotrila je prijedlog izmjena članka 152. Zakona o zaštiti potrošača, kojim se povećavaju iznosi novčanih kazni za povrede vezane uz Registar NE ZOVI, te daje sljedeće očitovanje.\n\nUdruga Korana ne podržava prijedloge za brisanje članka 57. Prijedloga zakona. Smatramo da je Registar NE ZOVI jedan od ključnih instrumenata zaštite potrošača od neželjenih, nametljivih i agresivnih oblika tržišne komunikacije, osobito u području telekomunikacijskih i srodnih usluga, gdje potrošači u praksi često trpe sustavne i ponavljajuće povrede svojih prava.\n\nIskustva potrošačkih udruga pokazuju da dosadašnji iznosi novčanih kazni nisu imali dostatan odvraćajući učinak, osobito prema velikim operatorima s visokom ekonomskom snagom, za koje su postojeće sankcije predstavljale zanemariv poslovni rizik. U tom kontekstu, povećanje iznosa kazni može biti opravdano s ciljem jačanja preventivne funkcije sankcioniranja i stvarne zaštite privatnosti potrošača.\n\nMeđutim, Udruga Korana istodobno smatra da svako povećanje sankcija mora biti popraćeno jasnim i transparentnim obrazloženjem zakonodavca, kao i preciznim kriterijima za njihovu primjenu, kako bi se osigurala razmjernost i pravna sigurnost. Nedostatak obrazloženja uz ovako značajno povećanje iznosa kazni može dovesti do opravdanih dvojbi u pogledu svrhe i proporcionalnosti mjere.\n\nStoga Udruga Korana predlaže da se:\n\nne briše članak 57. Prijedloga zakona,\n\nali da se u obrazloženju zakona i/ili samoj odredbi jasno istaknu razlozi za povećanje iznosa kazni,\n\nte da se pri izricanju kazni izričito uzmu u obzir kriteriji poput težine i učestalosti povrede, trajanja nezakonitog postupanja, broja pogođenih potrošača, prethodnih povreda te ekonomske snage trgovca.\n\nNa taj način moguće je postići ravnotežu između učinkovite i odvraćajuće zaštite potrošača i razmjerne primjene sankcija, bez neopravdanog opterećenja, ali i bez umanjivanja važnosti Registra NE ZOVI kao instrumenta zaštite privatnosti i dostojanstva potrošača.\n\nZaključno, Udruga Korana smatra da je jačanje sankcija u ovom području opravdano, ali isključivo uz jasne kriterije i obrazloženje koje osigurava ujednačenu i pravednu primjenu zakona u praksi."]
[94,"A1 HRVATSKA DRUŠTVO S OGRANIČENOM ODGOVORNOŠĆU ZA USLUGE JAVNIH TELEKOMUNIKACIJA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 57.","Odredbom članka 152. ZZP-a propisuju se iznosi novčanih kazni za trgovce – operatore elektroničkih komunikacija ako obavljaju upis i/ili ispis iz registra suprotno odredbama Pravilnika o Registru NE ZOVI. Predloženom izmjenom ovoga članka ZZP-a propisuju se dvostruko veći iznosi novčanih kazni od onih koji su trenutno na snazi (i minimum i maksimum). U obrazloženju prijedloga Zakona uopće ne postoji nikakvo obrazloženje uz članak 57. niti je moguće zaključiti zašto je došlo do tako drastičnog povećanja iznosa novčanih kazni. \nProtivimo se ovakvoj izmjeni te predlažemo brisati članak 57. prijedloga Zakona."]
[95,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 57.","Odredbom članka 152. ZZP-a propisuju se iznosi novčanih kazni za trgovce – operatore elektroničkih komunikacija ako obavljaju upis i/ili ispis iz registra suprotno odredbama Pravilnika o Registru NE ZOVI. Predloženom izmjenom ovoga članka ZZP-a propisuju se dvostruko veći iznosi novčanih kazni od onih koji su trenutno na snazi (i minimum i maksimum). U obrazloženju prijedloga Zakona uopće ne postoji nikakvo obrazloženje uz članak 57. niti je moguće zaključiti zašto je došlo do tako drastičnog povećanja iznosa novčanih kazni. \nProtivimo se ovakvoj izmjeni te predlažemo brisati članak 57. prijedloga Zakona."]
[96,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 57.","S obzirom da se radi dvostruko većim iznosima od onih koji su trenutno propisani, članovi Udruženja telekomunkacijskih i poštanskih usluga HGK predlažu brisati ovaj članak."]
[97,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 60.","Udruga Korana razmotrila je prijedloge trgovačkih i interesnih udruženja kojima se predlaže dodatna i višestruka odgoda stupanja na snagu ključnih odredbi Zakona o zaštiti potrošača, osobito onih koje se odnose na predugovorno informiranje, usklađene oznake i etikete, funkcionalnost jednostranog raskida ugovora te zaštitu potrošača u digitalnom okruženju.\n\nUdruga Korana ne može podržati predloženo rješenje kojim bi se primjena pojedinih odredbi odgađala do stupanja na snagu podzakonskih akata uz dodatne prijelazne rokove, a osobito ne prijedlog da se primjena članka 27. (funkcija jednostranog raskida ugovora putem mrežnog sučelja) odgodi do 1. siječnja 2027. godine.\n\nSmatramo da bi takvo rješenje:\n\nneopravdano produžilo razdoblje u kojem potrošači ostaju bez stvarne i učinkovite zaštite,\n\ndovelo do pravne nesigurnosti i fragmentirane primjene prava,\n\nte de facto odgodilo provedbu prava koja proizlaze iz prava Europske unije i koja su već trebala biti ugrađena u nacionalno zakonodavstvo.\n\nIako je razumljivo da uvođenje novih obveza može zahtijevati tehničke i organizacijske prilagodbe, Udruga Korana ističe da pravo potrošača na jasne informacije, transparentno sklapanje ugovora i jednako jednostavan raskid ugovora ne smije biti uvjetovano brzinom prilagodbe pojedinih tržišnih sudionika. Posebno naglašavamo da se dio obveza koje se sada predstavljaju kao „nove“ u praksi već godinama primjenjuje ili bi se trebao primjenjivati sukladno važećim propisima i dobrim poslovnim praksama.\n\nU tom smislu, Udruga Korana podržava:\n\nrazumno i jasno definirano prijelazno razdoblje,\n\nali isključivo ako je ono vremenski ograničeno, predvidljivo i jednako za sve subjekte,\n\nbez dodatnih uvjetovanja koja bi omogućila višestruko i neizvjesno odgađanje primjene zakona.\n\nUdruga Korana smatra da je neprihvatljivo vezati stupanje na snagu zakonskih prava potrošača uz buduće pravilnike bez jasno propisanog krajnjeg roka, jer se time odgovornost za provedbu zakona prebacuje s zakonodavca na izvršnu vlast, a teret neizvjesnosti snose isključivo potrošači.\n\nZaključno, Udruga Korana predlaže da:\n\nčlanak 60. ostane u obliku koji osigurava pravodobnu primjenu zakona,\n\nprijelazna razdoblja budu iznimka, a ne pravilo,\n\nte da se ne odgađa primjena odredbi koje su ključne za učinkovitu zaštitu potrošača u digitalnom i ugovornom okruženju.\n\nZaštita potrošača mora stupiti na snagu kada zakon stupi na snagu, a ne u neodređenom trenutku u budućnosti."]
[98,"A1 HRVATSKA DRUŠTVO S OGRANIČENOM ODGOVORNOŠĆU ZA USLUGE JAVNIH TELEKOMUNIKACIJA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 60.","Slijedom komentara na članak 20., 23. i 27. prijedloga Zakona, predlaže se izmijeniti članak 60. prijedloga Zakona tako da glasi:\n\"Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u „Narodnim novinama“, osim članaka 18. i 19. ovoga Zakona, članka 28. do 42. ovoga Zakona koji stupaju 19. lipnja 2026.; članka 44. ovoga Zakona koji stupa na snagu 31. srpnja 2026. i članaka 15. do 17. ovoga Zakona, članka 20. i 23. ovoga Zakona koji stupaju na snagu u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu pravilnika iz članka 46. stavka 5. koji je dodan člankom 20. ovoga Zakona te članka 27. ovoga Zakona koji stupa na snagu 1. siječnja 2027. godine.\""]
[99,"TELEMACH HRVATSKA D.O.O. ZA TELEKOMUNIKACIJSKE USLUGE","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 60.","Slijedom komentara Telemach Hrvatska d.o.o. na članak 20., 23. i 27. prijedloga Zakona, predlaže se izmijeniti članak 60. prijedloga Zakona tako da glasi:\n\n\"Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u „Narodnim novinama“, osim članaka 18. i 19. ovoga Zakona, članka 28. do 42. ovoga Zakona koji stupaju 19. lipnja 2026.; članka 44. ovoga Zakona koji stupa na snagu 31. srpnja 2026. i članaka 15. do 17. ovoga Zakona, članka 20. i 23. ovoga Zakona koji stupaju na snagu u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu pravilnika iz članka 46. stavka 5. koji je dodan člankom 20. ovoga Zakona te članka 27. ovoga Zakona koji stupa na snagu 1. siječnja 2027. godine.\""]
[100,"HRVATSKA GOSPODARSKA KOMORA","III. OCJENA SREDSTAVA POTREBNIH ZA PROVEDBU OVOGA ZAKONA,\nČlanak 60.","Članovi Udruženja telekomunikacijskih i poštanskih usluga HGK predlažu izmijeniti članak 60. na način da isti glasi: \n\"Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u „Narodnim novinama“, osim članaka 18. i 19. ovoga Zakona, članka 28. do 42. ovoga Zakona koji stupaju 19. lipnja 2026.; članka 44. ovoga Zakona koji stupa na snagu 31. srpnja 2026. i članaka 15. do 17. ovoga Zakona, članka 20. i 23. ovoga Zakona koji stupaju na snagu u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu pravilnika iz članka 46. stavka 5. koji je dodan člankom 20. ovoga Zakona te članka 27. ovoga Zakona koji stupa na snagu 1. siječnja 2027. godine.\""]
[101,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","O B R A Z L O Ž E N J E,\nUz članak 14. ","Udruga Korana podržava izmjenu kojom se obveza osnivanja savjetodavnih tijela za zaštitu potrošača proširuje na jedinice lokalne samouprave općenito, neovisno o tome odlučuje li o pravima i obvezama potrošača predstavničko ili izvršno tijelo. Smatramo da je ovakvo rješenje opravdano i nužno, budući da se posebnim propisima nadležnosti u području komunalnih, javnih i drugih potrošački relevantnih usluga često povjeravaju izvršnim tijelima, čime bi zadržavanje dosadašnjeg, užeg uređenja moglo dovesti do zaobilaženja savjetodavne uloge i smanjenja stvarne zaštite potrošača.\n\nMeđutim, Udruga Korana ističe da sama obveza osnivanja savjetodavnih tijela, bez jasnog normativnog okvira njihova djelovanja, u praksi često ostaje formalna i nedjelotvorna. Dosadašnja iskustva pokazuju da su brojna savjetodavna tijela osnovana isključivo radi ispunjavanja zakonske forme, bez jasno definiranih ovlasti, načina rada, obveze razmatranja njihovih mišljenja ili transparentnosti postupanja.\n\nPosebno naglašavamo potrebu jasnog normiranja uloge predstavnika udruga za zaštitu potrošača u radu savjetodavnih tijela. U praksi se nerijetko događa da se sudjelovanje predstavnika udruga koristi kao argument legitimizacije donesenih odluka, iako su ti predstavnici bili protiv prijedloga ili su dali izdvojena mišljenja. Takva praksa dovodi do pogrešne percepcije odgovornosti i narušava povjerenje potrošača u sustav savjetovanja.\n\nSlijedom navedenog, Udruga Korana smatra da je nužno:\n\njasno propisati minimalni sadržaj, ovlasti i način rada savjetodavnih tijela,\n\nosigurati transparentnost rada, uključujući obvezu evidentiranja i objave mišljenja, prijedloga i izdvojenih stavova,\n\nte precizno definirati ulogu i odgovornost predstavnika udruga za zaštitu potrošača, kako bi se spriječilo njihovo formalno ili manipulativno uključivanje u postupke odlučivanja.\n\nPrijedlog dopune u korist potrošača\n\nUdruga Korana predlaže da se članak 14. dopuni odredbom sljedećeg sadržaja:\n\n„Ministar nadležan za poslove zaštite potrošača donijet će pravilnik kojim će se propisati osnivanje, sastav, minimalne ovlasti, način rada i transparentnost savjetodavnih tijela iz ovoga članka, uključujući ulogu i prava predstavnika udruga za zaštitu potrošača, u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.“\n\nTakva dopuna osigurala bi da savjetodavna tijela ne ostanu puka formalnost, već da doista djeluju kao mehanizam stvarne i učinkovite zaštite potrošačkih prava na lokalnoj razini."]
[102,"ANA KNEŽEVIĆ","O B R A Z L O Ž E N J E,\nUz članak 14. ","Članak 14. bi trebalo nadopuniti odredbom da će se osnivanje i način rada savjetodavnih tijela urediti posebnim Pravilnikom kojeg će donijeti ministar nadležan za poslove zaštite potrošača u roku od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača.\nOdluke o osnivanju savjetodavnih tijela koje do sada donosila nadležna tijela jedinica lokalne samouprave su uglavnom šture i samo su formalno regulirale osnivanje savjetodavnog tijela bez jasnog definiranja nadležnosti i načina rada . Tu treba posebno definirati ulogu predstavnika udruga za zaštitu potrošača , jer se često neke odluke brane na način da su u proces bili uključeni i predstavnici udruga za zaštitu potrošača , pa potrošači smatraju da predstavnici udruga krivi za neku odluku (npr. povećanje cijena ) , iako su isti bili protiv ili su imali izdvojeno mišljenje.\nAna Knežević - Hrvatska udruga za zaštitu potrošača"]
[103,"MARINA NOVAKOVIĆ MATANIĆ","O B R A Z L O Ž E N J E,\nUz članak 42.","Udruga Korana podržava uvođenje izričite zabrane primjene tzv. tamnih obrazaca na mrežnim sučeljima trgovaca, jer takve prakse ozbiljno narušavaju sposobnost potrošača da donosi slobodne, informirane i autonomne odluke. Smatramo da je ovakva odredba nužna za jačanje povjerenja u digitalno tržište i za stvarnu zaštitu potrošača u online okruženju.\n\nMeđutim, Udruga Korana ističe da se tamni obrasci u praksi ne očituju isključivo kroz manipulativni dizajn, raspored gumba ili tehničku složenost postupaka raskida ugovora, već i kroz netransparentnost identiteta trgovca. U praksi se često susreću mrežna sučelja na kojima su dostupni samo osnovni kontakt-podaci (npr. e-mail adresa ili kontakt-obrazac), dok potpuni i provjerljivi pravni identifikacijski podaci trgovca nisu jasno, vidljivo i lako dostupni.\n\nTakva praksa dovodi do situacija u kojima potrošač ne može pouzdano utvrditi tko je stvarni nositelj pravne odgovornosti, što otežava ili onemogućava ostvarivanje temeljnih prava – osobito prava na raskid ugovora, podnošenje prigovora ili pokretanje sudskog postupka. Time se narušava pravna sigurnost potrošača, ali i učinkovitost nadzora i provedbe propisa od strane nadležnih tijela.\n\nUdruga Korana naglašava da je jasno, vidljivo i provjerljivo isticanje potpunih pravnih identifikacijskih podataka trgovca sastavni dio borbe protiv tamnih obrazaca. Bez te obveze, zabrana tamnih obrazaca ostaje djelomično neprovediva, jer se netransparentnost ne očituje samo u korisničkom sučelju, već i u prikrivanju ili otežanom utvrđivanju identiteta subjekta koji stoji iza poslovne prakse.\n\nSlijedom navedenog, Udruga Korana smatra da je normativno opravdano i nužno izričito propisati obvezu navođenja potpunih pravnih identifikacijskih podataka trgovca na mrežnim sučeljima, uključujući najmanje naziv, pravni oblik, sjedište i OIB ili drugi jednakovrijedan identifikator, na jasan, vidljiv i lako dostupan način. Takva odredba ne predstavlja administrativno opterećenje, već temeljni preduvjet za učinkovitu zaštitu potrošača, provedbu zabrane tamnih obrazaca i vjerodostojnost digitalnog tržišta."]
[104,"ANDREJ STEVEN HORVAT","O B R A Z L O Ž E N J E,\nUz članak 42.","U praksi se često susreće situacija u kojoj trgovci na mrežnim sučeljima navode isključivo osnovne kontakt-podatke (npr. adresu elektroničke pošte ili kontakt-obrazac), dok potpuni i provjerljivi pravni identifikacijski podaci nisu jasno navedeni niti lako dostupni. Za razliku od određenih država članica Europske unije, poput Savezne Republike Njemačke, u kojima je obveza isticanja tzv. Impressuma jasno propisana i nadzirana, u Republici Hrvatskoj takva obveza na mrežnim sučeljima nije izričito i sustavno uređena, iako su trgovci u fizičkom prostoru dužni na mjestu poslovanja vidljivo istaknuti pravni naziv i druge identifikacijske podatke pravnog subjekta.\n\nPosljedica takve prakse jest da u brojnim slučajevima nije moguće pouzdano utvrditi tko je stvarni vlasnik domene mrežnog sučelja niti pravna osobnost pružatelja usluga, što potrošačima onemogućava učinkovito ostvarivanje prava, osobito u slučaju raskida ugovora, podnošenja prigovora ili pokretanja sudskog postupka. Time se rizik od tzv. tamnih obrazaca ne očituje isključivo u dizajnu i funkcionalnosti mrežnog sučelja, već se širi i na razinu netransparentnog ili prikrivenog identiteta trgovca, što dodatno narušava pravnu sigurnost potrošača i povjerenje u digitalno tržište.\n\nIzostanak izričite i provedive obveze navođenja potpunih pravnih identifikacijskih podataka trgovca na mrežnim sučeljima predstavlja značajan normativni nedostatak važećeg zakonodavnog okvira. Takav propust ne utječe isključivo na razinu informiranosti potrošača, već izravno slabi učinkovitost nadzora i provedbe propisa od strane nadležnih tijela. Naime, u situacijama u kojima pravna osobnost trgovca nije jasno i nedvojbeno utvrdiva iz samog mrežnog sučelja, inspekcijski nadzor, upravni postupci te prekršajno i sudsko postupanje postaju otežani, a u pojedinim slučajevima i faktično neprovedivi.\n\nDodatni problem predstavlja činjenica da se u praksi mrežna sučelja često oslanjaju na prikrivene ili tehnički neprozirne strukture vlasništva domena, posredničke platforme ili inozemne pružatelje usluga, čime se identitet stvarnog trgovca udaljava od potrošača, ali i od nadzornih tijela. Time se stvara regulatorni prostor u kojem je moguće sustavno izbjegavanje odgovornosti, otežano izvršenje upravnih mjera te smanjena učinkovitost sankcioniranja povreda prava potrošača.\n\nU tom kontekstu, obveza jasnog, vidljivog i provjerljivog isticanja pravnih identifikacijskih podataka trgovca na mrežnom sučelju nije samo informativne naravi, već predstavlja ključni preduvjet za učinkovito djelovanje nadzornih tijela, uključujući tržišnu inspekciju i druga nadležna regulatorna tijela. Bez takve obveze, zabrana tamnih obrazaca ostaje djelomično neprovediva, jer se netransparentnost ne očituje samo u dizajnu korisničkog sučelja, već i u prikrivanju identiteta subjekta koji stoji iza poslovne prakse.\n\nStoga je normativno opravdano i nužno jasno propisati obvezu objave potpunih pravnih identifikacijskih podataka trgovca na mrežnim sučeljima, uz mogućnost izricanja učinkovitih, proporcionalnih i odvraćajućih sankcija u slučaju nepoštivanja, kako bi se osigurala stvarna provedba zakona, pravna sigurnost potrošača i vjerodostojnost digitalnog tržišta."]