{"text_format":"2","workbook":"xls","n_sheets":1,"sheets":["EConReport"],"not_rendered":{"charts":0,"images":0,"macros":0,"external_links":0,"defined_names":0,"comments":0,"pivot_tables":0},"unopened":[],"bounds":{"document_bytes":16777216,"sheet_cells":100000,"run_cost":"one","rows_first":2000,"rows_last":500,"rows_between":2000,"halvings":0,"cell_chars":16384,"cell_head_chars":4096},"cells_cut":0,"cells_raw":0,"read":"whole","date_system":"1900","formulas":"cached_only"}

{"sheet":"EConReport","index":0,"n_rows":7,"n_cols":6,"rows_kept":7,"cut":false,"hidden":false,"merged":[[0,0,0,5]],"flags":["formulas_cached_only"]}
["Izvješće o provedenom savjetovanju - Savjetovanje s javnošću o Nacrtu prijedloga zakona izmjenama i dopunama Zakona o Državnoodvjetničkom vijeću"]
[]
["Redni broj","Korisnik","Isječak","Komentar","Status odgovora\n","Odgovor"]
[1,"LUKA KVESIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA  ZAKONA O DRŽAVNOODVJETNIČKOM VIJEĆU,\nČlanak 3.","Poštovani,\n\nglede prijedloga odredbe članka 52. stavka 1. postavlja se pitanje preciznosti tumačenja, o kojem tumačenju ovisi eventualno postojanje diskriminiranosti spram državnoodvjetničkih savjetnika. \n\nNaime, pitanje je odnosi li se navedena odredba isključivo na osobe koje u trenutku natječaja rade na taksativno navedenim radnim mjestima, ili je pak riječ o nespretnom izričaju odredbe te bi se ona trebala tumačiti na način da uvjete ispunjavaju i one osobe koje su radile na takvim radnim mjestima. \n\nAko se navedena odredba tumači na način da, na radno mjesto općinskog državnog odvjetnika, mogu konkurirati isključivo osobe koje aktualno rade na taksativno navedenim radnim mjestima, tada takva odredba predstavlja eklatantan primjer diskriminacije spram onih osoba koje su tijekom radnog vijeka mijenjale radna mjesta te su u tom periodu stekle uvjet za mjesto zamjenika općinskog državnog odvjetnika (op. a. a time imaju i eventualno više radnog iskustva).\n\nKako bih konkretizirao primjedbu, navodim primjer osobe A, a koji primjer se analogno primjenjuje i na osobu B. Osoba A radila je u svojstvu odvjetničkog vježbenika 3 godine i 6 mjeseci, odvjetnika 2 godine i 6 mjeseci te državnoodvjetničkog savjetnika 4 mjeseca. Osoba B radila je kao državnoodvjetnički savjetnik 10 godina, a posljednjih 6 mjeseci kao tajnik, ili korporativni pravnik. Obje te osobe, tijekom svoje radne karijere, stekle su uvjete za zamjenika općinskog državnog odvjetnika, ali bi, krutim, restriktivnim, i neživotnim tumačenjem navedene odredbe, ostale neopravdano i diskriminatorno zakinute za mogućnost konkuriranja za zamjenika općinskog državnog odvjetnika. To bi se odnosilo i na sve one osobe, koje su, na bilo koji način, tijekom radnog vijeka, na bilo koji način, stekle uvjet za radno mjesto zamjenika općinskog državnog odvjetnika, a sad rade manje od dvije godine u svojstvu državnoodvjetničkog savjetnika (op. a. primjerice one osobe koje su se u posljednjih godinu dana primljene na radno mjesto državnoodvjetničkog savjetnika). Na taj se način diskriminira, a time, suštinski, i kažnjava, trenutno zaposlene državnoodvjetničke savjetnike koji su stekli uvjete, ali su prije najavljenih izmjena stupile u radni odnos u državnom odvjetništvu, dok se, s druge strane, nagrađuje osobe koje „ovog trenutka“ rade u nekom od taksativno navedenih svojstava, a imaju daleko manje radnog iskustava od, ranije spomenutih, državnoodvjetničkih savjetnika.\n\nIako smatram da bi se navedenu odredbu trebalo životno tumačiti na način da bi sve osobe koje su u nekom trenutku radile u navedenim svojstvima formalno ispunjavale uvjete za radno mjesto zamjenika općinskog državnog odvjetnika, ostavljam dozu skepse, slijedom čega, a u svrhu izbjegavanja bilo kakvog oblika diskriminacije spram osoba koje su tijekom radnog vijeka ispunile uvjet jer su radile u nekom od spomenutih svojstava, a sad rade u svojstvu državnoodvjetničkih savjetnika, predlažem navedenu odredbu protumačiti, a eventualno i konkretizirati odgovarajućim izmjenama, čime bi se sve osobe stavile u ravnopravan položaj, te se time ne bi „kažnjavalo“ trenutno zaposlene državnoodvjetničke savjetnike koji su ranije ispunili takav formalni uvjet, a sad rade manje od dvije godine u tom svojstvu.\n\nU tom smislu, smatram da se navedena odredba treba izmijeniti na način da glasi: „(1) Za zamjenika općinskog državnog odvjetnika može se imenovati osoba koja je radila kao pravosudni dužnosnik, odvjetnik, javni bilježnik, javnobilježnički prisjednik, osoba koja je nakon položenog pravosudnog ispita najmanje dvije godine radila u svojstvu savjetnika u pravosudnim tijelima, odvjetničkog vježbenika ili javnobilježničkog savjetnika ili najmanje pet godina na drugim pravnim poslovima.“, ili pak na bilo koji drugi način kojim bi formalni uvjet ispunjavali iskusni državnoodvjetnički savjetnici koji su ranije ispunili takav uvjet, a trenutno rade manje od dvije godine na tom radnom mjestu.\n\nS poštovanjem,\n\nLuka Kvesić"]
[2,"TOMISLAV ĆURIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA  ZAKONA O DRŽAVNOODVJETNIČKOM VIJEĆU,\nČlanak 3.","Predlažem izmijeniti odredbu čl. 52. st. 2. Zakona o Državnoodvjetničkom vijeću na način da se za zamjenika županijskog državnog odvjetnika može imenovati osoba koja je obnašala pravosudnu dužnost najmanje pet godina ili pravnik koji nakon položenog pravosudnog ispita ima najmanje 10 godina radnog iskustva u pravosuđu. Naime, postojeći uvjeti za imenovanje zamjenika županijskog državnog odvjetnika u velikoj se mjeri oslanjaju na formalno trajanje obnašanja pravosudne dužnosti, a manje na ukupno profesionalno iskustvo u pravosuđu. Time se zanemaruje činjenica da su brojni pravnici prije imenovanja na pravosudnu dužnost nakon položenog pravosudnog ispita deset ili više godina radili na najsloženijim predmetima u nižim ili višim državnim odvjetništvima i sudovima. Načelo razmjernosti zahtijeva da propisani uvjeti budu primjereni cilju koji se želi postići, osigurati stručnost i kvalitetu rada na složenim predmetima. Ako kandidat već raspolaže dugogodišnjim relevantnim iskustvom i dokazanim kompetencijama, inzistiranje na duljem formalnom trajanju dužnosti može predstavljati nerazmjerno ograničenje. Zadnjih godina se zbog raznih zakonskih izmjena uvjeta dob ulaska u pravosudnu dužnost pomakla prema 4o i više godina života te su zbog toga brojni pravosudni dužnosnici koji tek ulaze u pravosudnu dužnost prije toga proveli u pravosuđu radeći kao savjetnici 10, 15 ili više godina tijekom kojih su radili na najsloženijim predmetima. S obzirom na to da su se zbog zakonskih izmjena dob i vrijeme ulaska u pravosudnu dužnost pomaknuli prema kasnijoj životnoj dobi, sadašnji uvjeti faktično stavljaju u nepovoljniji položaj osobe koje su znatan dio profesionalne karijere već provele u pravosuđu, ali formalno kraće obnašaju pravosudnu dužnost. Praksa pokazuje da savjetnici na sudovima i državnim odvjetništvima te drugim višim pravosudnim tijelima sudjeluju u izradi odluka i optužnica u najsloženijim predmetima. Njihovo iskustvo često je sadržajno usporedivo s iskustvom nositelja pravosudne dužnosti. Zakon bi trebao reflektirati stvarne profesionalne kompetencije, a ne isključivo formalni status. Predloženom izmjenom omogućilo bi se vrednovanje ukupnog radnog iskustva u pravosuđu nakon položenog pravosudnog ispita, čime bi se postigla veća usklađenost između normativnog i stvarnog stanja. Posebno je nelogično da će brojni savjetnici, prema važećem normativnom okviru, ranije ispuniti uvjete za imenovanje zamjenikom Glavnog državnog odvjetnika nego uvjete za zamjenika županijskog državnog odvjetnika. Takva situacija ukazuje na normativnu nedosljednost i neusklađenost sustava uvjeta napredovanja, koja nije utemeljena na stvarnim zahtjevima složenosti poslova, već isključivo na formalnom trajanju obnašanja pravosudne dužnosti. Istodobno, valja podsjetiti da su brojni pravosudni dužnosnici koji su danas pred odlaskom u mirovinu u ranijim razdobljima imenovani na pravosudne dužnosti u znatno mlađoj dobi te su napredovali prema višim sudovima i državnim odvjetništvima uz bitno kraće propisane uvjete staža nego što su to današnji uvjeti. Takvo normativno rješenje tada nije negativno utjecalo na stručnost, kvalitetu ni ugled pravosuđa. Naprotiv, mnogi od tih dužnosnika danas uživaju profesionalni autoritet i prepoznati su kao iznimno stručni i kompetentni nositelji pravosudnih funkcija. Iz toga proizlazi da duljina formalnog staža sama po sebi nije presudno jamstvo kvalitete, već su odlučujući stvarno znanje, sposobnost i profesionalni rezultati kandidata. Predloženom izmjenom ne bi se snižavali standardi stručnosti, već bi se omogućilo vrednovanje ukupnog relevantnog iskustva u pravosuđu nakon položenog pravosudnog ispita, čime bi se osigurao razmjerniji i pravedniji pristup imenovanju."]
[3,"IVANA RAVLIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA  ZAKONA O DRŽAVNOODVJETNIČKOM VIJEĆU,\nČlanak 3.","Poštovani,\nUkoliko se sada  radi na izmjenama navedenog zakona trebalo bi ovim izmjenama obuhvatiti i odredbu članka 52. stavak. 2. Zakona o državnoodvjetničkom vijeću koja propisuje uvjete za zamjenike županijskog državnog odvjetnika te procijeniti zakonitost, ustavnost i svrhovitost navedene odredbe. \nSmatram da je navedenu odredbu nužno izmijeniti i uskladiti s odredbom iz stavka 3. Zakona o državnoodvjetničkom vijeću koja propisuje uvjete za imenovanje zamjenika Glavnog državnog odvjetnika. \nUsporedbom trenutno važećih odredaba članka 52. stavaka 2. i 3. Zakona o\ndržavnoodvjetničkom vijeću proizlazi nelogičnost i pravna neprihvatljivost trenutnog zakonskog uređenja prema kojemu je pravo obnašanja hijerarhijski više dužnosti kao što je mjesto zamjenika Glavnog državnog odvjetnika omogućeno svim kategorijama pravnika uključujući odvjetnike, javne bilježnike, sveučilišne profesore pravnih znanosti s položenim pravosudnim ispitom te ugledne pravnike s položenim pravosudnim ispitom uz propisano potrebno radno iskustvo, dok je obnašanje hijerarhijski niže dužnosti kao što je mjesto zamjenika županijskih državnih odvjetnika onemogućeno svim prethodno navedenim kategorijama pravnika (odvjetnicima, javnim bilježnicima i dr.) koji nemaju propisano iskustvo u obnašanju pravosudne dužnosti.\nSmatram da odredba članka 52. stavak 2. Zakona o državnoodvjetničkom vijeću nema uporište u ustavnim odredbama. Ustav Republike Hrvatske kao jedno od temeljnih ljudskih prava jamči svima koji imaju odgovarajući stupanj obrazovanja i radnog iskustva pravo zaposlenja na radnim mjestima i dužnostima koja bi svima trebala biti dostupna pod jednakim uvjetima. Odredbom iz članka 52. stavak 2. Zakona o državnoodvjetničkom vijeću zakon velikom broju osoba ograničava mogućnost imenovanja na dužnost zamjenika u županijskim državnim odvjetništvima, iako za isto ispunjavaju potrebne kompetencije za rad u županijskom državnom odvjetništvu u vidu obrazovanja i stručne spreme te radnog iskustva na odgovarajućim poslovima. Osporavanom odredbom Zakona o državnoodvjetničkom vijeću pravo imenovanja na dužnost zamjenika u županijskim državnim odvjetništvima daje se isključivo pravnicima s položenim pravosudnim ispitom koji su pravosudnu dužnost obnašali deset godina, dok su ostale kategorije pravnika s položenim pravosudnim ispitom, bez obzira na njihovo stečeno radno iskustvo u pravničkoj profesiji, isključene u stjecanju navedenog prava.\nUostalom, u posljednje vrijeme izloženi smo pregrštom novinskih članaka u kojima se objavljuje kako je nužno ''pomladiti'' pravosudne kadrove, no analognom primjenom navedenog smatram da je nužno to postići i u kadrovima županijskih državnih odvjetnika.\nNotorno je da u pravosuđu postoje zaposleni savjetnici sa preko 15 godina radnog iskustva u pravosuđu, a koji pa sadašnjim propisima još dugo vremena neće ispunjavati uvjete za županiisko državno odvjetništvo iako su već sada kvalificirani za tu dužnost, ili još nelogičnije je što će svi oni steći uvjete za zamjenike Glavnog državnog odvjetnika ranije nego što će steći uvjete za zamjenike županijskih državnih odvjetnika.\n\nU svakom slučaju, smatram da je prestroga postojeća odredba koja propisuje iskustvo u obnašanju pravosudne dužnosti od deset godina kao uvjet za zamjenike županijskog državnog odvjetnika te bi propisani uvjet svakako  trebalo prilagoditi i smanjiti na iskustvo u obnašanju pravosudne dužnosti od pet godina obnašanja dužnosti.\n\nHvala na pažnji,\nS poštovanjem,"]
[4,"DARKO KOVAČEVIĆ","PRIJEDLOG ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA  ZAKONA O DRŽAVNOODVJETNIČKOM VIJEĆU,\nČlanak 3.","Poštovani,\n\nsmatram da su predložene izmjene zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o Državnoodvjetničkom vijeću postojećeg čl. 52. st. 1. nejasne, i to dio članka i stavka koji se odnosi na: \"...osobu koja je nakon položenog pravosudnog ispita najmanje dvije godine radila u svojstvu savjetnika u pravosudnim tijelima...\". Naime, hipotetski, zanima me ulazi li u tu kategoriju i osoba koja npr. trenutno radi jednu godinu kao savjetnik u pravosudnom tijelu, ali je pravosudni ispit položila prije više od pet godina i nakon toga radila kao npr. korporativni pravnik u trgovačkom društvu na drugim pravnim poslovima? Dakle, u ovom trenutku osoba još nema uvjet od najmanje dvije godine rada u svojstvu savjetnika u pravosudnom tijelu, iako trenutno radi u svojstvu savjetnika u pravosudnom tijelu jednu godinu, a pravosudni ispit je položila prije više od pet godina i u periodu do zapošljavanja u svojstvu savjetnika u pravosudnom tijelu, osoba je radila na drugim pravnim poslovima kao npr. korporativni pravnik u trgovačkom društvu. Hvala.\n\nS poštovanjem"]